125 
ryggen af den rider eller sidder der en gang imellem en af de smaa 
arbeidsmyrer! Af og til bliver hesten livlig af sig, bryder ud af 
rækkerne og farer som en besat omkring ved siden af kolonnen for 
snart igjen at vende tilbage i geleddet og marschere roligt videre. 
Hvorledes man skal forklare denne besynderlige adfærd er endnu 
aldeles ubegribeligt; det ser jo næsten ud, som om den lille rytter var 
en slags myregeneral, der benytter ridehest, naar den inspicerer sine 
tropper, men saa megen civilisation vil man jo dog nødig tillægge selv 
de kloge myrer. Hvad nu grunden end kan være, saa er det merkelige 
forhold vel kjendt blandt siameserne og har ogsaa fundet omtale 1 den 
berømte etnograf Bastians verk over Østasiens folkeslag. Andre forskere 
har, uden dog at have nogen egentlig grund til det, draget sagen 1 tvil, 
hvad der, efter hvad Karl Meiszen meddeler 1 Humboldt, er aldeles 
uberettiget. Den nævnte forf. har selv gjentagne gange iagttaget de ridende 
myrer og mener med rette, at dette udslag af myrernes intelligens ikke 
er synderlig merkeligere end mange andre, som forlængst er anerkjendte 
som utvilsomme. Naar myrerne forstaar at samle sig til disciplinerede 
hære og endog holder politi, hvorfor skulde de ikke da ogsaa have 
»opfundet« kavalleriet, eller ialfald holde beredne befalingsmænd? 
Hvad indbildningen kan føre til. Som bekjendt bruger man i 
udlandet ofte at forvandle haner til saakaldte kapuner ved fjernelse af 
kjønskjertlerne. De kastrerede dyr bliver betydelig større og federe end 
almindelige haner, og derfor er det, operationen udføres. 
I Lothringen anvender man nu, efter hvad der meddeles i Revue 
scientifique, de kastrerede haner paa en høist eiendommelig maade — 
nemlig som rugehøns. Bønderne finder det fordelagtigere at lade ka- 
punerne ruge end at lade værpehønsene spilde tiden med denne forret- 
ning og forstaar at forvandle de kastrerede haner fra frygtsomme dyr 
uden spor af familieinstinkter til ømme »mødre«, der med stor tapperhed 
forsvarer sine kyllinger. 
Forat foretage en saadan forvandling af instinkterne gjør man først 
kapunen døddrukken ved at give den brød, som er opblødt i vin. 
Mens rusen staar paa plukkes den saa under bugen, hvorefter den 
anbringes 1 et rede fuldt af eg, som skal udruges. Ved siden af reden 
sætter man en skaal med vand og korn. Naar saa det stakkars dyr 
vaagner op af sin rus, svider dens bug noget ganske forskrækkeligt, og 
det er en ren lise for den at gnide den mod de glatte æg. Bønderne 
tror, at kapunen nu indbilder sig, det er den selv, som har værpet 
eggene, og sikkert er det ialfald, at den er meget varsom om eggene, 
ikke forlader dem, uden naar der er nødvendige forretninger paafærde, 
og strax gaar tilbage til reden forat fortsætte sin rugeforretning. 
Naar kyllingerne begynder at krybe frem, hjælper deres stedfader 
dem med stor omhyggelighed ud af eggene og kaster de tomme skaller 
ud af reden; derpaa fører den sine smaa ud 1 verden, hjælper dem til 
at søge føde, kagler paa dem og samler dem under vingerne, som 
om den var en rigtig øm moder. Og ikke alene den almindelige 
kaglen opfinder den forvandlede hane; ogsaa det særlige varselskrig, 
hvormed hønen kalder kyllingerne til sig, naar der er fare paafærde, 
forstaar den at udstøde, skjønt den under almindelige omstændigheder 
