139 
matozo eller sædlegeme. Af disse to opbygges det kommende 
menneske, idet sædlegemet, det vil sige dets forreste opsvulmede 
del trænger ind i egget; halen, der meddeler sædlegemet dets be- 
vægelse, blir udenfor; dette hode er en cellekjerne og den forener sig 
med eggets cellekjerne, hvorpaa den saaledes dannede nye kjerne deler 
sig igjen og saa fremdeles, indtil fosteret er helt færdigt. Fra faderen 
kommer der altsaa ind i det nye menneske kun den lille kjerne, men 
med denne ubetydelighed ikke alene faderens egenskaber, men i mange 
tilfælde altsaa ogsaa forfædrenes, og det ikke alene afdøde, men ud- 
døde forfædres egenskaber. Se dette overgaar vor evne til at forstaa i 
den grad, at der neppe er noget, som der for tiden er begyndt at 
gjøres saa mange hypotheser om som arveligheden; thi jo mindre 
vi i virkeligheden forstaar, desto flere gisninger gjør vi, og det gjæl- 
der da at gjøre en slig gisning, at den blir bekræftet ved kommende 
undersøgelser. Foreløbig er jeg dog tilbøielig til at tro, at under- 
søgelserne langtfra er saa fremskredne, at man kan opstille en rime- 
lig gisning eller hypothese. Imidlertid skader slige hypotheser aldrig, 
thi de ansporer kun til fortsat arbeide, og man kan ikke slaa sig til 
ro med, at det er saa hemmelighedsfulde ting, at menneskene gjerne 
kan resignere og ikke indlade sig paa forsøg til at begribe dem. 
Saa resigneret blir menneskene forhaabentlig aldrig; dertil er de 
altfor nysgjerrige eller videbegjærlige. 
Vil man holde sig til denne side af sagen, saa kan man nok 
med rette sige, at arveligheden er en gaadefuld ting, men man har 
ingen ret til at kalde den et uklart begreb. 
Efter hvad jeg allerede har anført om mnedarvingen af egen- 
skaber er det klart nok, at vi kjender en del af de fænomener, 
arveligheden fremkalder, om vi ogsaa ikke ved, hvad arv er for 
noget. Det er akkurat det samme forhold som med tyngdekraften, 
af hvilken vi kjender en masse fænomener, men intet ved om selve 
kraften. 
Herved er at merke, at tyngdekraften lige siden Newtons dage 
har været studeret videnskabelig, medens arven først i omtrent 50 
aar har været gjenstand for videnskabelige studier; og dog er det først 
i vore dage, at tyngdekraftens eller tiltrækningskraftens væsen er 
begyndt at blive gjenstand for særligt studium. For arvens ved- 
kommende trænges der endnu et langt studium af dens fænomener, 
før man med udsigt til held kan indlade sig paa dens væsen. 
