141 
og det er de eiendommeligheder, man erhverver ved opdragelsen. 
Det kan vel neppe betviles, at den evne til høiere kultur, det 
mod og ofte nok insolents, som for en stor del udmerker adelen, 
— særlig da i tidligere tider — for en væsentlig del er frembragt ved op- 
dragelsen og er blevet yderligere styrket ved udvalg, idet adelssleg- 
terne kun har giftet sig indbyrdes; den menige mand udmerker 
sig som regel ikke ved disse egenskaber. Kastevæsenet har aaben- 
bart sit udspring fra erfaringer om arvens betydning. 
Indernes betragtning af blandingsatkom mellem de forskjellige 
kaster er ogsaa i andre henseender meget interessant. Om en mand 
af en høiere kaste elsker en kvinde af en lavere kaste, saa er ulykken 
for afkommet ikke saa stor, som naar en mand af en lavere kaste 
elsker en kvinde af en høiere. Akom af en soudra-mand og en 
brahminkvinde er det uslesle af alt paa jorden. Her bestod rime- 
ligvis en raceforskjel mellem disse kaster, idet soudraerne forment- 
lig var den oprindelige underkuede race og brahminerne tilhørte 
erobrerne. Andre erfaringer viser ogsaa, at blanding af forskjellige 
racer frembringer en ynkelig atkom, f. eks. mulatterne; saafremt 
disse ikke igjen blandes med en af stamracerne, de hvide eller ne- 
gerne, saa gaar de tilgrunde; de blir ufrugtbare. Og efter Living- 
stones beretning skal der i Afrika findes en blandingsrace mellem 
negere og portugisere, som skal være omtrent det elendigste, man 
kan se af mennesker. Man skulde næsten tro, at der ved en saa- 
dan blanding af racerne optraadte atavistisk arv ligesom ved blan- 
dingen af de to dueracer, saa at der skede tilbageslag til menneske- 
slegtens tidligere forfædre. Dette er selvfølgelig kun en løs ide, 
men hvad der i indernes betragtning af blandingen mellem kasterne 
er at lægge merke til er den overveiende indflydelse, som tildeles 
mændene. Om den er berettiget skal jeg ikke kunne sige, men 
det er en paafaldende kjendsgjerning, at i mange tilfælde har den 
ene af avlerne en overvægt med hensyn til overdragelsen" af sine 
eiendommeligheder. Et slaaende exempel herpaa er Habsburgerne, 
der, uagtet de har været indgiftede i mange familjer, dog stadigt 
har overladt sin eiendommelige underlæbe til alle sine mandlige 
efterkommere. 
De hidtil omtalte erhvervede eiendommeligheder er samtlige 
dog intet nyt tilkommet, men alene en videre udvikling af alle- 
rede eksisterende muligheder eller grundlag, og dette er formentlig 
