182 
skjellig, er funden i Finland, i Vettern, i Store Le samt i Mjøsen 
og kanske senere 1 flere andre søer, hvorom dog intet er mig 
bekjendt. 
Neppe nogen amphipode er saa ofte bleven undersøgt og be- 
skreven som den i brønde levende miphargus puteamus, ja en hel 
flom af literatur har den fremkaldt; de fra havet afskaarne conti- 
nentale carcinologer har jo ikke saa mange objekter at øve sine 
interesser paa. Den forekommer ikke i Nordeuropa, er derimod 
meget udbredt i Tyskland og tilgrænsende lande, idet man dog 
har villet udskille flere arter. Hvorvidt den er fuldstændig blind 
eller har lyselementer, tror jeg endnu ikke, man fuldstændig har 
bragt paa det rene. 
Ovenfor er under de saakaldte parasitiske arter omtalt en 
andania; de af denne slegt hidtil kjendte arter er ganske smaa 
væsener, den ved Tromsø almindelige a. nordlandica saaledes neppe 
mere end 5 mm. lang, hvorfor det er af stor interesse af Challen- 
ger-ekspeditionen at blive gjort bekjendt men en kjæmpemæssig 
art, der erholdtes paa 1375 favnes dyb søndenfor Det gode haabs 
forbjerg, og som har faaet navnet a. gigantea. Den er overordentlig 
kompakt og massiv, i sideprofil næsten kuglerund, 2 tommer lang 
og I1/, tomme høi; antagelig er den blind. 
Af næsten ligesaa betydelige dimensioner er den af Vega- 
ekspeditionen fra Sibiriens ishav medbragte stegocephalus kessleri, 
som er afbildet pag. 54 i 2den del af den populære udgave af 
denne reise; andre meget store arter fra de nordlige farvande er 
acanthostepheia malmgreni (af bildet sammesteds), anonyx gulosus, 
oedicerus saginatus, men jeg skal ikke plage med altfor mange 
navne, naar man ikke kan faa nogen ide om de angjældende arters 
udseende. Førend vi forlader de ægte amphipoder, maa dog endnu 
omtales etpar arter, som frembyder speciel interesse; jeg beklager 
kun ikke at kunne levere nogen afbildning af dem, hvortil der fattes 
mig tid, da slige habitusfigurer ikke er saa lette at fremstille. Den 
pindsvinlignende, brunplettede og med rosenrøde torne besatte acan- | 
thozone cuspidata er en af Ishavets mest karakteristiske former og 
vistnok den snurrigst udseende af vore norske arter; den er ikke 
sjelden ved Tromsø paa dybere vand og synes at staa i et vist for- 
hold til svampvegetationen, i hvert fald har jeg i Sydvaranger fundet 
den i hulningerne i bløde svampe. Slegten epimeria, acanthonotozoma 
