6 
Vingebenet tages imellem fingrene, og idet man trækker dette 
frem, flaaes huden ned til andet led. Alt kjød fjernes derpaa 
fra benet. Det fremste led (underarmens ben) lader sig ikke 
flaa løst, men da ogsaa her sidder en del kjød, som maa fjer- 
nes, kan man paa større fugle snitte op paa vingens underside, 
flaa huden tilside og rense benene. Smaafugle kan man til nød 
behandle paa samme maade, men med stor forsigtighed kan der 
flaaes et stykke ind imellem underarmens ben saa det væsent- 
ligste kjød kan fjernes. 
Er vingerne færdige, stryger man med haanden huden ned 
over kroppen og hjælper til med kniven, hvor huden fæster. 
Alt fedt søger man samtidig at fjerne. Langs ryggen maa kni- 
ven stadig bruges, da huden her hænger fast ved benet. Naar 
man er kommen saa langt ned, at laarbenene kommer frem, 
skjæres disse af. Det rette øieblik for dette snit findes let, naar 
man sætter fingeren under benet og naar fingeren skinner igjen- 
nem paa den modsatte side, sættes kniven ind her, og der kuttes 
af. Benene flaaes løs paa begge sider, og saa langt ned, som 
der findes kjød, og dette fjernes omhyggelig. Der staar nu kun 
gumpen og endetarmen igjen. Naar man stryger huden noget 
længere ned over kroppen, kommer begge dele synlig frem. To 
ofte temmelig store fedtkjertler af rundagtig form viser, at gum- 
pen er kommen frem. Denne maa afskjæres meget forsigtig 
at ikke fjærpennene ogsaa faar et snit og halen derved løsner. 
Man føler sig vel for med kniven, hvor halebenet ender og gjør 
der et forsigtig snit i form af V; man skraber saa huden fri 
og endetarmen hænger nu igjen, denne klippes af og fedtkjert- 
lerne over gumpen fjernes. Kroppen er afbælget. Før man 
begynder paa hals og hoved gjør man bedst i at putte lidt 
bomuld i næbbet, da her gjerne udtræder blod. Med nogen 
færdighed flaar man let den tilbageværende del i haanden, men 
en begynder bør helst ogsaa hænge halsen op i en traad. Hu- 
den gaar hos de fleste fugle (mange ænder og nogle hakkespet- 
ter gjør undtagelse) let over halsen og hovedet indtil man kom- 
mer til ørene og øinene. De første vise sig som oftest som 
