163 
å 
en skal afskydes, trykkes dette stykke b opover, tanden træder frem 
af sit hul, buestrengen trykkes løs, og pilen afskydes. Da pilen er 
noksaa tung, er dens bane temmelig krum, og det nytter derfor ikke 
- at sigte lige paa det dyr, som skal rammes: skytten holder buen 
med skaftet mod den høire hofte og med løbet pegende skraat op- 
over, men forstaar at vælge vinkelen saaledes, at pilen — ialfald ofte 
— efterat have beskrevet en bue op igjennem luften falder ned paa 
hvalen. Træffes dyret ikke, saa flyder pilen ved hjælp af sit klum- 
pede endestykke og opsamles senere; træffer den, saa trænger jern- 
spidsen ind i dyret, mens træklodsen, — 1 hvilken jernspidsen er 
løst indsat — falder af. Er pilen en »dødspilt, d. v. s. er den be- 
fængt med sygdomsvækkende bakterier af en bestemt sort, saa op- 
staar der betændelse omkring saaret, bakterierne udbreder sig 1 dy- 
rets blod, og efter et å to døgns forløb er hvalen saa afkræftet, at 
den kan harpuneres og slæbes paa land. 
Vaagehvalerne, der dræbes paa denne omstændelige maade, er 
temmelig store dyr, hørende til bardehvalernes familie. De er mel- 
lem 6 og 9 meter lange og saa kraftige, at fiskerne med sine smaa 
nøddeskal af baade vilde have vanskeligt forat harpunere dem, 
mens de var i fuld vigør. 
Kjødet og spækket af de dræbte dyr saltes og spises af stri- 
lerne, udenat de tar skade ved de talrige bakterier, det indeholder.*) 
Vaagehvalen (balænoptera rostrata) er imidlertid ikke det eneste 
af havets pattedyr, der bidrager til at skaffe lidt afveksling i den 
bergenske fiskerbefolknings ensformige spiseseddel. 
Foruden den lille nise (phocæna communis, 1,2—1,8 m. lang) 
som er saa almindelig langs hele vor kyst, og som simpeltvæk sky- 
des med rifle, er ogsaa de noget større delfiner eller tandhvaler, 
staurhynningen (orea gladiator, ogsaa kaldet spækhugger), hvid- 
skjævingen (delphinus acutus) og hvidnosen (»hvidsnudene, del- 
phimus albirostris) om ikke just regelmæssig, saa dog temmelig ofte 
gjenstand for fangst i den bergenske skjærgaard. Hændt har det 
ogsaa, at en flok grindehvaler (globiocephalus melas) har forvildet 
1) Hvis en hund spiser af det raa betændte kjød lige omkring saaret, hænder 
det derimod, at den kreperer eller idetmindste bliver syg. 
rn * 
