172 
at betræde, og hvor før kun charlatanen og den kritikløse fantast hørte 
hjemme. — Idet jeg i min udvikling begynder med det forholdsvis 
kjendte og forstaaede, for siden lidt efter lidt, skridt for skridt at komme 
til tilstande, som for mange staar paa grænsen af miraklet, haaber jeg 
at kunne gjøre det klart, at vort kjendskab til det dagligdagse og vor 
uvidenhed om det tilsyneladende overnaturlige begge kun er relative, at 
vi paa begge omraader kan bruge de samme methoder i vor undersø- 
gelse og vore slutninger. 
Hvad er mere dagligdags end den naturlige søvn; et voksent men- 
neske sover bort omtrent '/, af sin tid, og for den nyfødtes vedkom- 
mende kan man sige, at søvnen er den normale tilstand, af hvilken han 
kun vaagner op for at tilfredsstille sin trang til næring. — Og dog ved 
vi ikke, hvad søvnen er, kjender ikke de forandringer i legemet, 
som betinger den og kan her kun opstille hypotheser, som vistnok er 
mere complicerede, men maaske ikke sandere end den gamle Galén's, 
som mente, at søvnen var hjernens afkjøling. Det vil dog vække vore 
tanker at høre de hypotheser, som vor tid slutter sig til. 
Den bedst udarbeidede og den rimeligste er Pfluger's. Som resul- 
tat af stofvirksomheden findes der i vort legeme, siger han, høit sammen- 
satte, complicerede kemiske forbindelser. Ved deres eksplosion 9: deres 
overgang fra sammensatte til enklere kemiske forbindelser, udvikles 
kræfter, saaledes ogsaa nervekraft; disse eksplosive processer bliver, om 
de er sterke nok, gjenstand for vor bevidsthed. 
Man kan anskueliggjøre deres forhold til bevidstheden ved at tænke 
sig luftbobler, som ledes ind 1 vand, er boblerne tilstrækkelig talrige og 
sterke, stiger de op paa overfladen og kruser denne, er de smaa og 
faa, blir overfladen uforstyrret. 
Forat fremkalde en sansefornemmelse maa mnervernes pirring vare 
et vist minimum af tid; saaledes vil f. eks. nethinden ikke modtage et ind- 
tryk med mindre lysets indvirkning varer '/s sekund; paa samme maade 
kan man altsaa tænke sig, at efter at disse sammensatte stoffers mængde 
er delvis reduceret, deres eksplosion ikke blir sterk nok til at paavirke 
bevidstheden gjennem et saadant minimum af tid. 
Vor søvn og vaagne tilstand veksler i almindelighed med nat og 
dag, legemet indretter sig automatisk, saa at efter 16 timers vaagen til- 
stand vore eksplosive stoffe paa det nærmeste er forbrugte og der for at 
holde os vaagen ud over disse kræves en speciel vilieanstrængelse. — 
Hvis nu forholdene medfører, at man maa emancipere sig fra afhæn- 
