178 
paa en hovedløs fugls bevægelser. Slige voldsomme udslag finder vi 
ogsaa undertiden efter nydelsen af alkohol, visse narkotika og i enkelte 
former af galskab; ogsaa her er erindringen om anfaldet efterpaa fuld- 
stændig udslukket. 
Man har kaldt somnambulismen en aktivt optrædende drøm; — 
man har ogsaa defineret somnambulismen som en tilstand, i hvilken man 
i søvne foretager handlinger, som ellers foretages i det vaagne liv; — 
ligefrem oversat betyder somnambulisme søvngjængeri, men ordet bruges 
ogsaa om lignende fænomener, som opstaar i vaagen tilstand. 
Man betegner saa det egentlige søvngjængeri som naturlig somnam 
bulisme og opstiller samtidig en hysterisk somnambulisme og en patho- 
logisk, som opstaar efter andre sygdomme, f. eks. beskadigelse af hove- 
det; og endelig den vilkaarlig fremkaldte, den hypnotiske. 
Søvngjængeri er et udtryk for et daarlig balanceret nervesystem; 
det optræder mest i de senere barneaar, da nye vaagnende funktioner 
lægger et for sterkt beslag paa hjernens kontrollerende og balancerende 
indflydelse. De naturlige somnambuler blir ofte som voksne hysteriske 
og frembyder de bedste eksperimentale individer for hypnotisørerne. 
Dr. Dufour i Lausanne siger, at alle de unge mennesker, med hvem den 
bekjendte magnetisør Donato saa heldig eksperimenterede, havde det til- 
fælles, at dei sin barndom stod op af sin seng og spadserede rundt 
1 huset. — Somnambulens aandsliv er mere eller mindre sterkt inciteret 
indenfor den sfære, i hvilken hans drøm bevæger sig; kun for indtryk, 
som vedkommer denne, er han modtagelig. 
Man fandt en nat en søvngjænger beskjæftiget med at oversætte fra 
italiensk til fransk; han havde et tændt lys paa sit skrivebord; de. til- 
kommende slukkede dette, og han agerede pludselig, som om han be- 
fandt sig i mørke, tiltrods for at værelset var rigelig oplyst for hans 
arbeide; kun det lys, han selv vidste om, lyste for ham. 
Ofte kan man stikke og brænde somnambulen, uden at han synes 
at have den mindste fornemmelse heraf; de er ufølsomme for de til- 
fældige saar, som de modtager paa sine farlige vandringer. Muskelsansen, 
evnen til ubevidst at indrette sine bevægelser efter forholdene, synes altid 
forhøiet i paafaldende grad, dette forklarer deres merkelige og kompli- 
cerede bevægelse; ligeledes er følelsen sterkere udviklet end normalt, 
mens, som vi har hørt, smertefølelsen er i høieste grad afstumpet. — 
Som oftest er øinene aabne, stive og udtryksløse, »their eyes are open, 
but their senses are shut«; i andre tilfælde synes det, som om øiets 
virksomhed er skjærpet. — Forresten maa man antage, at i somnam- 
