180 
En munk af et fredsommeligt gemyt og meget hæderlig karak- 
ter kommer om natten ind til sin prior; hans øine er store, aabenstaa- 
ende, og han har en stor kniv i haanden; prioren sidder ved sit 
arbeidsbord og ser til sin skræk og forbauselse munken nærme sig hans 
seng, for derpaa med kniven at rette 3 stød mod denne, saa at bladet 
gaar gjennem tæppe og lagener ind i madratsen. Med et tilfreds ud- 
tryk forlader munken igjen værelset. Den næste dag kaldte prioren 
ham ind til sig og spurgte, hvad han havde drømt om natten. Forvir- 
ret svarede munken: »Jeg har havt en saa forunderlig drøm, at jeg 
nødig vil fortælle den, det maa være djævelens verk.« Da prioren 
insisterte, fortalte han: »Jeg drømte, at De havde dræbt min moder og 
at hendes blodige gjenfærd kom til mig og raabte om hævn; ved 
dette syn blev jeg saa rasende, at jeg som gal løb til Deres værelse og 
stak Dem ihjel. Derpaa vaagnede jeg badet i sved over min store 
udaad; men snart takkede jeg Gud for, at den uhyre forbrydelse virke- 
lig ikke var blevet begaaet«. — Munken huskede, som vi ser, ikke 
sin handling, men kun sin drøm. 
Heldigvis er det meget sjeldent, at søvngjængere begaar voldsomme 
handlinger; hvor man hører om saadant, bør man altid være 1 tvil, 
om man ikke har med epileptikere at gjøre; hos disse optræder under- 
tiden konvulsiviske eller krampagtige anfald af raseri med trang til til- 
intetgjørelse, men epileptikerens handlinger er ikke saa komplicerede og 
overtænkte som somnambulens. 
Da søvngjængeren forlader sin seng midt under den dybeste søvn, 
— vi erindrer, at den natlige forskrækkelse optraadte i den samme pe- 
riode af søvnen, — staar det i fuld samklang med, hvad vi tidligere har 
hørt, at han ved sin opvaagnen ingen erindringer har om sine hand- 
linger. 
En ung mand, hvis hoved rammedes af en kugle i slaget ved 
Sedan, frembyder et smukt eksempel paa den saakaldte pathologiske 
somnambulisme; — hans liv er delt i 2 faser, én normal og én patho- 
logisk; under denne sidste er han uimodtagelig for alle indtryk udenfra 
undtagen gjennem følelsessansen; han gaar omkring tilsyneladende om- 
trent som ellers, men alt, hvad han foretager sig, er kun en gjentagelse 
af hans normale livs automatiske vaner, og som en automat lader han 
sig lede, sluger maden i sig uden at kunne smage; vin, chininmikstur og 
dyvelstræk drikker han som vand. — Ved at føle sig frem klarer han 
sig under gangen ogsaa paa ukjendte steder; og gjennem følelsen mod- 
tager han suggestioner 9: indskydelser; giver man ham saaledes en stok 
