181 
i hænderne, antager han, at det er et gevær, og han tror, at han befin- 
der sig i slag. 
Den hysteriske somnambulisme adskiller sig som sagt ikke væsentlig 
fra de andre former, kun finder man gjerne her afvekslinger med andre 
hysteriske fænømener, som kramper, katalepsi og ekstase — hvortil vi 
senere kommer. 
Ekstase er en drøm i vaagen tilstand, den medfører kun en sløv- 
hed af de ydre sanser, ikke somnambulismens absolute mangel paa mod- 
tagelighed i enkelte retninger og af enkelte sanser; og den ekstatiske 
bevarer erindringen af sin drøm. Maury kalder det en vaagen drøm. 
Naar en let modtagelig og slet balanceret hjerne intenst befatter sig 
med ideer og forestillinger, som mægtigt influerer følelseslivet, fremkom- 
mer undertiden dette fænomen, som de gamle katholsk-kristelige for- 
fattere har efterladt os saa mange skildringer af. — Forestillingene 
omdanner sig til billeder, og disse antager den ydre iagttagelses for- 
mer og farve'i saa sterk grad, at den afficerede person opfatter sine 
- hjernebilleder som virkelighed, med andre ord, er hallucineret; og hele 
hans følelsesliv fletter sig med dets inderste fibre om hallucinationens 
indhold. Da det nu i de overveiende tilfælde er religiøse forestil- 
linger, som er istand til intenst at beskjæftige hjernen, paa samme tid 
som de mægtigt influerer fantasilivet, er det rimeligt, at de ekstatiske sy- 
ner oftest er af religiøst indhold. 
Til bDegrebet ekstase, som det 'skildres af de katholske forfattere, 
hører ogsaa henrykkelsen, en salig fornemmelse af at være revet bort 
fra jordelivet og dets begrænsninger og en følelse af en inderlig berø- 
ring og forening med det guddommelige. Det videnskabelige begreb 
ekstase har faaet en udvidet mening; for det første kan andre følelser 
end den religiøse frembringe fuldstændig analoge tilstande, f. eks. den 
erotiske følelse, og for det andet behøver ikke den til grund liggende 
forestilling at være af en lykkelig karakter — den kan være skrækind- 
jagende, og drømmens indhold blir saaledes ogsaa skrækkeligt. 
Fra et videnskabeligt standpunkt er saaledes ogsaa den person en 
ekstatiker, hos hvem frugtesløse spekulationer over theologiske spørgsmaal 
og en, af frygt for pinsler 1 et andet liv, opjaget fantasi har fremkaldt 
gyselige hallucinationer af djævler og helvede. — De gamle theologer 
kaldte den sidste slags ekstatiske, djævelbesatte, ar psykologisk stiller 
vi dem altsaa i klasse med de saligt henrykkede. 
Af disse sidste finder vi, som bemerket, væsentlig skildringer hos 
de katholske forfattere, mens vi hos de første protestantiske theologer 
lige op til slutten af forrige aarhundrede finder talrige skildringer af 
