182 
djævelbesatte ekstatikere; — man brændte dem gjerne. — Aarsagerne 
til denne forskjellighed i hallucinationens indhold ligger jo klart nok i for- 
skjellen i de to religioner og de folks karakter, som har antaget disse. 
En skildring fra det r1te aarhundrede giver os en klar ide om den. 
af munkene paa bjerget Athes vilkaarlig fremkaldte ekstase: 
»Naar du er alene i din celle, luk din dør og sæt dig i et hjørne, 
løft din aand over alt forgjængeligt og forbigaaende, bøi dit skjeg og 
din hage ned til dit bryst, vend dine øine, dine tanker henimod midten af 
din bug, hvor navlen er, og søg dit hjertes sted, sjælens sæde. Først 
vil alt være mørkt og trøstesløst, men hvis du holder ud dag og nat 
vil du føle en uudsigelig glæde og straks sjælen har opdaget hjertets 
plads, indhylles den i mystisk, ætherisk lys. 
De fleste af de katholske ekstatikere er kanoniserede helgener. 
Den religiøst henrykt hallucinerede imponerer tilskueren ved sit 
fraværende, straalende og lykkelige udtryk. En troende iagttager af 
Bernadette Soubiron, hvis visioner af den hellige jomfru ledede til op- 
rettelsen af det berømte valfartsted i Lourdes i Sydfrankrig siger, at 
synet af hendes forklarede lykke var uden lige paa denne jord. 
Naar den ekstatiske tilstand forbinder sig med den kataleptiske — og 
ved katalepsi forstaar vi den tilstand, 1 hvilket legemet er absolut føles- 
løst og ubevægeligt, saa at individet uden modstand lader sig stille i 
en hvilkensomhelst position — har vi en tilstand, som englænderne 
betegner som trance, og som nærmer sig til skindød. Patienten ligger 
henstrakt ganske ubevægeligt, og kun et svagt aandedræt og en minimal 
puls bringer os til at forstaa, at livet ertilstede; en saadan tilstand kan 
vare ugevis, ja maaske i maaneder; man maa dog ikke tro altfor let paa 
de beretninger man læser om, da disse individer saavel som de ekstatiske 
kataleptiske næsten altid er hysteriske, og da et af de karakteristiske 
udslag af denne sygdom er lyst til overdrivelse og trang til at vække 
interesse og sensation. 
De indiske fakirer skal efter nøkterne iagttageres udtalelse formaa 
ved askese og religiøs selvbetragtning at hensætte sig selv 1 en lignende 
tilstand, ja endog at reducere livsenergien til et saadant minimum, at de 
indsyede 1 en sæk lader sig GLE begrave; og dog vender de lidt efter 
lidt tilbage til livet. 
Der gives virkelig tilfeldé, hvor selv lægen ikke kan opdage noget 
liv, hvor puls og aandedræt synes forsvundne, hvor man gjør alle bere- 
delser til begravelsen, men hvor livet dog er tilstede, ja endog under- 
tiden et bevidst liv, og hvor patienten lever op igjen og fortæller os sine 
følelser og betragtninger. 
