183 
En kvindelig læge i Chikago, svagelig, 30 aar, fik nervefeber efter 
en lang og anstrengt hospitalstjeneste. Efter en periode af stor svækkelse 
syntes dødstimen at være kommen; 1 lægernes nærværelse ophørte pulsen 
at slaa, aandedrættet stoppede. Man forsøgte de sædvanlige midler 
for at bringe hende tillive igjen, men først efter flere timer begyndte 
hun igjen at aande. Hun kom sig. Den hele tid var hun bevidst, og her 
er, hvad hun fortalte. Hun syntes at skue ned paa sin seng ovenfra, 
og hun saa lægerne og vennerne staa ved siden af den, hoidende 
hendes haand, og hun var bedrøvet over deres sorg. Hun følte ikke 
de hede varmeflasker. Baaret af en befriet indbildningskrafts vinger, 
troedé hun at beskue den himmelske by, men fik ikke træde igjennem 
dens porte. Visse filosofiske problemer, som hun før forgjæves havde 
grublet over, blev nu fuldstændigt forstaaelige, og erindringen om deres 
forklaring hoidt sig efter hendes helbredelse, 
Heldigvis er der et sikkert tegn, skal man tro Rosenthal, til at 
skille mellem liv og død, nemlig den afbrudte eller faradiske elektriske 
strøm; indtil 2 timer efter døden vil denne fremkalde tydelige sammen- 
trækninger af musklerne, og under skindøde tilstande forsvinder kon- 
traktabiliteten aldrig. 
Vi erindrer, at munkene paa Athos og de indiske fakirer ved 
selvkoncentration kunde overføre sig til en søvnlignende tilstand. Den 
søvn, som fremkaldes ved den vilkaarlige indvirkning af et andet 
individ, kalder vi den hypnotiske søvn, med andre navne den ner- 
vøse søvn, den dyriske magnetisme. Hypnotisørerne kan bruge de 
forskjelligste methoder for at fremkalde denne; et sterkt og vedvarende 
indtryk udenfra er det væsentlige for dem alle; et fikserende blik, stryg- 
ninger, skarp tiltale virker paa samme maade og frembringer de samme 
fænomener som en lysende gjenstand eller lyden af en gongong. Mens 
ekstatikeren fordyber sig 1 sig selv og forandrer omgivelserne ud af sit 
eget bevidsthedsindhold, taber den hypnotiserede ganske sig selv og sin 
egen personlighed; han blir under hypnotisørens indflydelse en fuldstæn- 
dig automat, som man kan indbilde alt og faa til at gjøre alt. Ligesom 
somnabulen erindrer den fuldstændigt hypnotiserede intet af, hvad der 
er hændt under hans søvn. 
Hypnotismens interessanteste fænomen er suggestionen eller indskydelsen. 
Hypnotisøren er ikke alene istand til under selve hypnosen at kunne frem- 
kalde en hvilkensomhelst forestilling eller handling, som f. eks. at lade 
den hypnotiserede drikke vand som vin og se en fugl, hvor der kun 
er tomt rum, eller at bringe ham eller hende til at begaa en forbrydelse 
— men hans magt strækker sig ud over hypnosen, og hvis han 
i 
