195 
ryddet, og den næste generation vilde kanske have !/i9 mindre 
tæringspatienter end den ellers vilde havt. Nu for tiden tiltager 
tæringen her i landet, især paa vestlandet, saa der er al grund til 
at tage fat straks for at uskadeliggjøre tæringsspyttet. Og det kan 
ske saa let; kun lidt renslighed. 
Som renslighed maa det ogsaa regnes, at man omgaaes spytte- 
bakkerne med lidt omhu, særlig naar de skal tømmes. De 
maa selvfølgelig ikke tømmes paa steder, hvor deres indhold kan 
pulveriseres og senere hvirvles op som støv, og heller ikke paa 
steder, hvorfra deres indhold kan bringes ind i drikkevand, thi da 
kunde man drikke sig til tuberkulose. I latriner eller kloaker kan 
de derimod uden fare udtømmes, og nogen særlig desinfektion af 
krusene behøves ikke, kun grundig udskylning med koldt eller endnu 
bedre kogende vand. Om tuberkelbacillerne tilblandes gadestøv, synes 
efter Cornets undersøgelser ikke at være saa farligt, rimeligvis af den 
rund, at regn eller gadesprøitning binder dem til jorden og at de, 
selv om de hvirvles op som støv, dog spredes paa et saa stort luft- 
volum, at der skal et særligt gunstigt træf til for at nogen skal 
indaande dem. Cornet har ved undersøgelse af sundhedstilstanden 
blandt det temmelig talrige gadefeierkorps i Berlin fundet, at der 
inden dette forekommer mindre tuberkulose end inden andre stænder. 
Heraf kan man ogsaa slutte, at friluftsliv er et godt preservativ 
mod tæring, og at man gjør rent galt i at stænge folk inde af frygt 
for forkjølelse, om man er bange for, at de skal faa tæring. Selv 
om man skulde risikere en forkjølelse, hvad man neppe gjør ved at 
færdes i frisk luft (det er vistnok først i vore huse, at vi opaler 
bakterier, der bringer os forkjølelse), saa medfører en forkjølelse i 
og for sig ikke tuberkulose; dertil maa der nødvendigvis tuberkel- 
baciller, og dem er det, som nævnt, yderst vanskeligt at træffe paa 
i fri luft. Dem producerer vi kun i vore egne legemer og opbevarer 
dem i vore huse, naar vi omgaaes urensligt med spyttet. 
Jo mere disse ting studeres, desto mere bekræfter det sig, at 
den bedste beskytter mod alle smitsomme sygdomme er renslighed 
i enhver retning og ikke mindst ren luft i vore boliger, noget det 
norske folk paa mange steder synes at have en indgroet antipathi 
mod. Aabne vinduer bør man aldrig være ræd for; det er ikke 
den rene, friske luft, der gjør folk syg, men den med mikrober 
svangre luft, som vi holder indenfor lukkede vinduer. G. A. H. 
ES 
