I97 
blade og saaledes drive kunstig sopavl synes at være en lidt dristig 
hypothese. Men hvilken end den anvendelse er, som gjøres af de 
afskaarne bladstykker, saa er ialfald det sikkert, at »bladklipperne< 
er planteverdenens farligste fiende i det tropiske Amerika. Der er 
derfor ogsaa udstedt love med det formaal at udrydde dem, hidtil 
uden nævneværdig virkning. 
Imidlertid er det ikke alle planter, som i lige høi grad lider 
under disse myrers efterstræbelser, og det er heller ikke alle myre- 
arter, der er farlige for vegetationen. Lige farlige som bladklipperne 
er for planteveskten, ligesaa farlige er forskjellige rovmyrer (særlig 
arter at slegten eciton) for insektverdenen idethele og saaledes 
ogsaa for sine planteødelæggende slegtninger. Et træ, beboet af 
disse rovmyrer, har derfor i disse en sikkerhedsvagt, som er yderst 
virksom til at holde andre insekter — og særlig da bladklipperne — 
borte. Det kan derfor ikke overraske .os, at vi ogsaa i det tropiske 
Amerika finder eksempler paa »myrmecophilic, som man kalder 
det, finder planter, som forat knytte rovmyrerne til sig indretter 
boliger til dem og tildels endog leverer dem føde. 
I virkeligheden leverer den amerikanske flora os nogle af de 
smukkeste eksempler paa association mellem myrer og planter. 
Dette gjælder særlig nogle arter af slegten cecropia, træer, der 
er yderst almindelige baade i urskovene og i den saakaldte »capo- 
eira« — nyskov, fremvokset paa steder, hvor urskoven er ødelagt. 
Cecropierne eller imbaubatræerne, som de kaldes i Brasilien, 
dannes af lodrette, glatte, meget slanke stammer, der hæver sig 
i veiret fra et system af korte luftrødder. Hos den art, vi 
her skal behandle (c. adenopus), bærer stammen oventil nogle faa 
udelte grene, der staar horizontalt ud fra stammen, men et stykke 
fra grunden er bøiede skarpt opover, saa træet faar udseende af 
en umaadelig kandelaber. I spidsen af grenene og stammen sidder 
der store, haandformig delte blade, af hvilke der forøvrigt paa hvert 
træ er temmelig faa. Saameget nødvendigere er det derfor, at de 
er beskyttede mod bladklipperne, der har særlig yndest netop tor 
imbaubabladene. Denne beskyttelse ydes af myrer. 
Kommer man til at støde lidt heftigt mod et saadant træ, saa 
kommer der øieblikkelig en stor flok modige myrer frem og an- 
falder forstyrreren. Det er derfor ikke nogen let opgave at fælde 
en imbauba og endnu vanskeligere er det at faa træet nøiere 
