201 
mangler derimod disse »Miillerske legemer«, som Schimper kalder 
dem, ganske, og det af den gode grund, at myrerne plukker dem 
af og bærer dem ind i tuen. De Millerske legemer udgjør den 
vigtigste føde for beboerne af den myrestat, som har sit tilhold i 
stammen, og det er da let forstaaeligt, at arbeidsmyrerne sværmer 
om paa alle træets grene og blade. 
Men hvad er nu disse Millerske legemer? I hvilket forhold 
staar planten til dem? Ved undersøgelser af Schimper og Fritz 
Miller (en bekjendt i Brasilien bosat biolog) er de Millerske legemer 
vist at være egformede haar, der vokser frem mellem de traadformede 
filthaar, som dækker grunden af bladstilkene. Fra først af sidder 
de fast paa planten ved hjælp af en tynd stilk, tilslut visner denne, 
og det egformede hoved ligger løst mellem filthaarene, færdigt til at 
afhentes af myrerne, for hvem de udgjør en udmerket næring, da 
de er overordentlig rige paa nærende bestanddele, fedt og eggehvide- 
stoffer. Sædvanlige plantehaar bestaar for den væsentligste del af 
vand, idet de celler, af hvilke de er opbyggede, indeholder lidet 
protoplasma og særdeles meget cellesaft; cellerne i de Millerske 
haar er derimod ligesom cellerne i mange plantefrø meget rige paa 
nærende bestanddele og forholdsvis lidet vandholdige, hvad der 
selvfølgelig i høi grad medvirker til at gjøre dem eftersøgte af 
myrerne. Og endnu en særdeles hensigtsmæssig eiendommelighed 
er der ved disse haar eller rettere sagt ved det haardække, 1 hvilket 
de dannes: fjernes de Millerske legemer enten af myrerne eller 
paa anden maade, saa vokser der i løbet af et par dage nye frem. 
De haarbærende steder ved grunden af bladene er saaledes frodige 
frugthaver, som stadig byder myrerne ny næring, og som 
ikke ophører at bære, før bladene selv visner. 
At alt dette maa være yderst hensigtsmæssige indretninger, vel 
egnede til at knytte myrerne til planten og til at gjøre dem til en 
effektiv vagt, er let at forstaa. Men et spørgsmaal bliver det 
endnu, om de Milllerske legemer virkelig er til for myrernes skyld, 
eller om de egentlig har en anden funktion og blot røves af myrerne, 
mod plantens vilje. Dette spørgsmaal maa efter Schimpers under- 
søgelser ubetinget besvares derhen, at vi her har en ny side af 
associationen mellem planten og myrerne for os, ikke et simpelt 
tilfælde af tyveri. De cecropi-arter nemlig, som ikke har brug for 
