203 
meget smaa, men yderst modige, saa de ikke alene fordriver blad- 
klipperne, men ogsaa hjælper tornene i deres bestræbelser for at 
holde de større dyr borte. Eksemplarer, der af en eller anden 
grund er forblevne ubeboede, bliver ufeilbarligen afspiste af blad- 
klipperne; de, der er tilbørligt væbnede, derimod ikke. Det er der- 
for ikke urimeligt, at tornenes hulhed — som jo staar i strid med 
deres egentlige funktion — er en egenskab, der er erhvervet af 
hensyn til myrerne. 
Sikkert synes det derimod at være, at vi i bladenes særlige 
beskaffenhed har en virkelig tilpasning for os. Bladene er som 
nævnt dobbelt fjærdelte, ligesom hos de i potter dyrkede arter. 
Paa enden af hvert smaablad sidder der imidlertid hos denne 
art et eiendommeligt egformet le- 
geme, en slags randkjertel, der 
ligesom de Millerske legemer hos 
cecropia er meget rig paa nærings- 
stoffer, og som ikke synes at have 
anden funktion end den, at afgive 
en særdeles passende føde for my- 
rerne og derved bevirke, at disse 
udstrækker sit vagthold over alle 
dele af planten. 
Et lavere trin i tilpasning til 
myrebesøg indtager de planter, hvis 
å Fig.3. Hule torne af en acacia. Paa 
blade er forsynede med honning- tornen tilhøire aabning for myrerne. 
kjertler, hvad der er meget alminde- 
ligt hos sydamerikanske planter og ogsaa forekommer hos enkelte 
medlemmer af vor flora. Vi kjender alle de smaa røde vorter, der 
sidder ved grunden af bladet hos moreltræet (prunus avium). Lig- 
nende honningudsondrende kjertler forekommer ogsaa hos aspen og 
hos en hel mængde tropiske planter, og deres opgave synes at 
være at tillokke honningsøgende rovmyrer, som forhindrer de mere 
skadelige insekter fra at faa adgang til planten. Men nogen bolig 
for sin vagt indretter disse planter ikke, og det kan derfor ikke 
overraske, at de er mindre vel beskyttede end de hidtil omtalte 
arter. At imidlertid denne slags lokkemidler til fremkaldelse af 
myrebesøg forekommer hos indenlandske arter (foruden de nævnte 
