204 
ogsaa hyld, snebold f[fviburnmim opulus], melampyrum, ørnebregne 
o. a.) berettiger til at nævne forholdet. 
I forbindelse med sine undersøgelser over disse honningkjertler 
gjorde Schimper et forsøg, som illustrerer myrernes intelligens paa 
en ganske eiendommelig maade. Mange af honningkjertlerne har 
en afstikkende rød farve, og det gjaldt at komme paa det rene med, 
hvad betydning dette kunde have, om farven var bestemt til at 
retlede myrerne under deres søgen efter de sukkerholdige kjertler. 
Til den ende klæbede Schimper en mængde kulørte papirstykker 
af ca. '/9 kv. cm. størrelse paa barken af en pil, paa hvilken røde 
myrer drev bladlusavl og derfor stadig opholdt sig. Nogle af 
papirlapperne bestrøg han med sukker og honnning, andre ikke. 
Den første dag vimsede myrerne om uden maal og med: sammen- 
hængen mellem farve og sukkerholdighed var endnu ikke bleven 
dem klar. Allerede den anden dag derimod, og endnu mere senere, 
forstod dyrene meget godt, hvor de skulde søge sukkeret og under- 
søgte omhyggeligt papirstykkerne, enten de var besmurt med suk- 
ker eller ei. Den del af barken, som ikke havde nogen afstikkende 
farve, brød de sig derimod ikke om, og det var derfor tydeligt 
nok, at de af den første dags iagttagelser forstod at drage den 
fornuftslutning, at der fandt en vis sammenhæng sted mellem farven 
og sukkerholdigheden, ,en fornuftslutning, der vel ikke er meget 
kompliceret, men som dog røber virkelig tænkning og ikke kan 
skrives paa instinktets regning. 
Hermed faar vi slutte vor omtale af de myrevenlige planter 
for denne gang; skulde noget nyt komme til, skal vi ikke undlade 
at referere det. 
Dr. J. Brunchorst. 
Om landets stigning i Sverige. 
Allerede 1702 findes i et verk af Urban Hjårne en del bemerk- 
ninger om strandlinjer paa Gotland. | 
Imidlertid er det Emanuel Swedenborg, hvem æren tilkommer som 
«den, der først for alvor reiste dette spørgsmaal og underkastede det en 
videnskabelig granskning i et af ham i 1719 publiceret arbeide. Ved 
studiet af forsteninger fra Vestergotland, af skjælbanker, som nu ligger 
