207 
udspandt sig en ny diskussion. I 1872 udtaler saaledes Lyell selv sig 
med langt mindre bestemthed om landets stigen, og 1 et nylig offentlig- 
gjort arbeide benægter den østerrigske professor Suess aldeles saavel 
stigningen som en lokal forandring af kystlinien. Han optager Urban 
Hjirnes gamle anskuelse, at Østersøen maa betragtes som en indsø, 
hvis vandstand væsentlig betinges af forholdet mellem vandtilførsel og 
afgang ved fordunstning og afløb. Neppe havde dette arbeide forladt 
pressen, før modsatte anskuelser fremsattes af Dr. Holmstrøm i en 
afhandling 1 det kongl. svenske videnskabsselskabs forhandlinger. 
Holmstrøms undersøgelser begyndte 1867 efter tilskyndelse af prof. 
Otto Torell. I de nu forløbne 20 aar har Holmstrøm undersøgt de 
fleste af de gamle vandstandmerker. Ogsaa nye merker er anbragte, 
og til veiledning for fremtidige forskninger er saavel de gamle som de 
nye merker blevet omhyggeligt afbildede og beskrevne. 
Resultaterne af Holmstrøms studier er i korthed følgende: 
De 24 vandstandsmerker langs Sveriges vestkyst viser, at landet 
paa denne kant er steget 0.5 cm. aarlig 1 de sidste halvhundrede aar. 
Hævningen er uimodsigelig, men varierer for de forskjellige lokaliteter; 
mens der saaledes ved mnordkysten er saagodt som ingen hævning, 
hæver Våderö sig mere end 1 meter 1 100 aar. 
Dette resultat fra undersøgelserne ved vestkysten er af vigtighed, 
fordi der ikke kan være tvil om, at middelvandstanden dér korrespon 
derer med Nordsøens, og at landets stigning paa disse kanter ikke kan 
fremkaldes ved en gradvis aftagen af vandet i Østersøen. 
Ogsaa for sydkysten er en stigning paavist. Paa Sveriges øst- 
kyst saa langt mod nord som til Stockholm er nogle og tyve vandstands- 
merker blevet undersøgte, og ogsaa her er en stigning af landet paavist 
ved alle merker paa nogle faa undtagelser nær. Ved Såfvø og Rodskår 
og nogle andre steder har landet sunket i de sidste 20 aar, lige op til 
0.7 cm. pr. aar. Denne synken er imidlertid efter al rimelighed lokal 
ved Såfvø. Ved Kalmar har der ikke, siden begyndelsen af dette 
aarhundrede, fundet nogen forandring sted. 
Nord for Stockholm er der vel 30 merker, og her er for alle paa- 
vist en stigning af 0.5—1.1 meter pr. 100 aar. 
Det maa altsaa ansees for godtgjort, at der paa mange steder 
overalt langs Sveriges kyst i løbet af faa menneskealdre har fundet en 
betragtelig stigning af landet sted, og at denne stigning er forskjellig 
paa de forskjellige steder. 
Disse fakta kan ikke saaledes, som forsøgt af enkelte videnskabs- 
mænd, simpelthen forklares ved at antage, at Østersøens vandspeil 
