209 
øiemedet, havde ekspeditionen medbragt fra Kristiania; men da denne 
alene vilde blive sterkt belemret af ekspeditionens temmelig rumstore 
udrustning, saa fik vi ved kapteinens godhed desuden overladt en af 
»Jason«s mindste fangstbaade. I disse to baade blev udrustning og 
mandskab fordelt, 3 mand paa hver baad. Selv overtog jeg styret for 
den baad, vi havde faaet fra »Jason«, mens ekspeditionens egen baad 
med skibskaptein Sverdrup som høvedsmand fulgte efter. 
Med det danske og norske flag vaiende fra den første baads for- 
og agterstævn, under kanonsalut og et kraftigt hurra fra »Jason<«s 60 
mand forlod vi denne sidste tilknytning til den civiliserede verden og 
styrede vore baade ind mellem drivisen, som ikke skulde lade os slippe 
igjennem for saa billigt kjøb, som vi havde ventet. Fra »Jason« sendte 
kapteinen en baad med 12 mand efter os, for at de om muligt kunde 
hjælpe os med at bryde vei og trække baaden over isen ind igjennem 
det første stykke. Da de imidlertid havde fulgt os et stykke, og jeg 
saa, at de kun kunde være os til ringe nytte, idet vi arbeidede os 
ligesaa hurtig frem gjennem isen som de, saa sagde jeg dem tak for 
deres gode vilje og sendte dem atter om bord. 
Til en begyndelse gik det ganske rask ind igjennem. Isen var saa 
vidt aaben, at vi for en væsentlig del kunde ro mellem flagerne; var 
det ikke tilfældet, da maatte brækstænger og økse bane vei; kun paa 
faa steder var vi nødte til at trække baadene over isen. Paa mange 
steder var der vistnok rivende malstrømme, hvor der maatte passes 
godt paa, skulde baadene ikke blive knuste; men ved 1 fart at trække 
dem op paa flagerne, naar disse tørnede mod hinanden, klarede vi 
os godt. 
Paa denne maade kom vi stadig landet nærmere og troede os 
sikre paa at naa det i løbet af følgende dags formiddag; antagelig var 
vi da midtveis gjennem isen; jeg mente fra baaden at kunne se det 
aabne vand under land. Nu begyndte imidlertid isen at blive tættere, 
hyppigere og hyppigere maatte baaden trækkes op paa flagerne for at 
undgaa skruningerne. Dette var ingen let manøvre med de tungt lastede 
baade, og da vi en gang skulde sætte den ene baad i vandet igjen fra 
en isflage, skar en skarp iskant sig gjennem dens ene side, og den fik 
en saadan læk, at den ikke vilde kunne flyde. Her var intet andet for, 
baaden maatte atter op paa isen, maatte losses, og lækken repareres. 
Takket være Sverdrups dygtighed blev; dette baade godt og hurtigt 
gjort, men det hele standsede os dog adskillige timer, og dermed var 
vor skjæbne afgjort. å 
14 
