214 
fortrøstningsfulde ser vi dog fremad; naaede vi end ikke landet ved 
Inigsalik vest for Sermilikfjorden, saa kan vi naa det søndenfor ved 
Pikiudtlek; det gjælder kun at arbeide ufortrødent tvers paa strømmen, 
saa maa man jo en gang naa land. Og ufortrødent arbeider vi, og 
fremgang har vi; hvor der ikke længer kan roes, maa brækstænger og 
økse bane os vei, og hvor heller ikke de kan hjælpe, trækkes baadene 
over flagerne. Men hvor ofte skulde dog ikke vore forhaabninger 
gjækkes! Hver gang vi nærmer os land saa meget, at vi begynder at 
nære haab om snart at naa ind, kommer vi 1 en ny strømsætning, som 
sætter os til havs igjen med saadan hastighed, at vi umulig kan holde 
stoppen med den, og som fører os lige ud til brændingen ved den 
ydre iskant. 
Vi havde ikke været længe 1 drivisen, før vi til gavns fik føle 
virkningen af disse strømsætninger. 
Kvelden den ro9de juli merkedes, at søgangen 1 isen tiltog i paa- 
faldende grad. I løbet af natten blev det stadig værre, flagerne tørnede 
mod hverandre voldsommere end nogensinde. Da vi kom ud næste 
morgen, saa vil, at den flage, hvorpaa vi befandt os, var revnet tvers 
over ikke langt fra teltet. 'Vi kunde ogsaa se det aabne hav paa ud- 
siden af isen, og det værste var, at vi nærmede os det med en uheld- 
spaaende hastighed. 
Hvad var her at gjøre? Kom vi derud 1 den voldsomme brænding, 
som stod paa iskanten, kunde vor skjæbne blive tvilsom, og paa den anden 
side indsaa vi for vel, at bar strømmen os den vei, vilde det være vanskeligt 
at undgaa. Vi gjorde et forsøg paa at arbeide mod land, men maatte opgive 
det strax; under almindelige omstændigheder vilde det være vanskeligt nok 
at arbeide os ind over den tæt stuvede is saa hurtig, som vi nu dreves til- 
havs; men i denne voldsomme søgang var det ligefrem umuligt. Det 
eneste, vi kunde gjøre, var at vælge os en rigtig sterk isflage, som længst 
muligt kunde modstaa brændingen ude ved iskanten; vi maatte se at 
holde os fast paa isen, saa længe vi kunde; naar det ikke gik længer, 
fik vi forsøge at stikke tilhavs. 
En god flage fandt vi lige ved os; herpaa blev baadene og vor 
bagage bragt over. Alle sager med undtagelse af telt og soveposer blev 
stuvede 1 baadene og disse gjorte klare til at sættes 1 søen. At faa de 
lastede baade paa vandet fra den gyngende isflage gjennem de vold- 
somme braadsøer og mellem de rullende isskodser, uden at de fyldes, 
kæntres eller knækkes, blev selvfølgelig ingen let sag; at sætte den første 
ud, vilde muligens endda kunne gaa, da vi jo kunde være begge baads- 
14* 
