Ge 1 5 sa ASKAR JE 
213 
hertil var antagelig den, at der stadig stod søgang paa isen fra nordøst 
og øst; derved holdtes denne sammen, og flagerne fik ikke lov at vige 
fra hinanden, hvilket ellers pleier at ske. 
Vi trøstede os imidlertid med, at havde vi end hidtil stadig været 
uheldige og truffet strømninger, som førte udad, saa maatte vi dog og- 
saa engang blive heldige og finde en strøm, som førte indad mod land. 
Saa skete det ogsaa. 
Morgenen den 2o9de juli fandt vi, da taagen lettede, at vi var 
komne landet ved Anoritok merkelig nær, og at isen paa indsiden af 
os var paafaldende aaben. Det kan hænde, vi fik frokosten i os og 
kom 1 baadene i en fart; indover mod land mellem isflagerne bar det 
saa hurtig, som aarerne vilde føre os frem. Snart var vi gjennem isen. 
Den følelse, man havde ved at styre baadene ind forbi den sidste is- 
flage og vende stevnen mod nord, lader sig neppe beskrive. 
Saaledes kom vi til land. 
Anoritok ligger paa 611/59 n. br. Inigsalik, hvor vi havde 
tænkt at lande, da vi forlod »Jason<, ligger paa 651/,9 n. br., vi var 
altsaa komne i land 60 mil sydligere. At gaa ind paa indlandsisen her 
sydpaa, naar vi vilde til Christianshaab, kunde neppe lønne sig; at gaa 
over landet til vestkysten her sydpaa, kunde være godt nok, men tiltalte 
mig ikke; der var ikke andet for end arbeide nordefter langs kysten. 
Vistnok var det ledet langt paa aaret, kun lidet var igjen af den korte 
grønlandske sommer; men for sent var det endnu ikke, det gjaldt kun 
at benytte tiden. | 
Nordefter arbeidede vi os da saa hurtig som muligt; men det 
skulde ikke gaa saa let; drivisen laa tæt til land omtrent den hele vei. 
Brækstænger og økser maatte jevnlig bane vei gjennem de tæt stuvede 
ismasser; til søvn og spisning var der ikke megen tid, til kogning af 
mad eller drikke slet ingen. Godt drikkevand var der imidlerid nok 
af, og takket være Stavanger hermetiske fabrik havde vi ikke saa faa 
hermetiske sager, som var vel tunge til at tages med over indlandsisen, 
men som nu og under vor drift i drivisen kom vel med, og som gjorde, 
at vi kunde spare paa den tørrede proviant; dernæst var her vildt nok 
langs kysten; da vi endelig fik tid til at koge, bragte det os en kjær- 
kommen afvexling. 
Efter at have arbeidet nordefter 1 2 dage og just kommen forbi 
den af østkystbeboerne saa meget frygtede isbræ Puisortok, traf vi 
en hedningeleir paa mindst 70 mennesker. Leiren bestod af to partier, 
som begge var paa reise, det ene paa 2 konebaade med kajakmænd 
