214 
paa vei sydefter, tydeligvis til de danske kolonier vest for Kap Farvel 
for at handle, det andet, ligeledes paa 2 konebaade med kajakmænd, 
kommende derfra. 
Jeg blev glad over dette møde med hedningerne, idet jeg troede 
at kunne høste fordel af at følges nordefter med dem, som selvfølgelig 
maatte være vel kjendte med strøm- og isforhold. Heri blev vi imid- 
lertid skuffede. Istedetfor at gaa foran, som vi havde ventet, lod de 
os gaa foran og bane vei gjennem den tætte is; selv fulgte de i vort 
kjølvand, stadig udstødende forundringsraab over at se, hvorledes vi 
med vore sterke træbaade kunde bryde os frem gjennem isflagerne; 
ofte hendte det endog, at de med deres lange skindbaade blev siddende 
fast, hvor vi havde brudt os igjennem. 
Da det om kvelden, efter at vi havde havt følgeskab med hinanden 
en dag, begyndt at regne lidt, og det desuden blev lidt vanskeligere 
isforhold og strømforhold, lagde hedningerne til land, opfordrende os 
paa det kraftigste til at gjøre det samme; hertil havde vi imidlertid ikke 
tid, og atter alene drog vi videre. 
Adskillige dage senere og betydelig nordligere, ved Akorninarmiut 
paa ca. 639 18" n. br., traf vi ogsaa sammen med hedninger; disse 
flygtede imidlertid tilfjelds, da de fik os at se, medtagende alt, hvad de 
havde af kostbarheder; formodentlig har de antaget os for en eller 
anden slags overnaturlige væsener. Ffter mange slags tegn fik vi dem 
dog til at nærme sig, og det endte med, at vi blev meget gode venner. 
Først et lidet stykke nordenfor Kap Møsting, paa vel 639 45" 
n. br., var det, at vi blev nogenlunde klar af drivisen og fik forholdsvis 
aabent farvand. To dage senere, den r0de august, naade vi Umivik, 
som jeg havde bestemt som udgangspunkt for vor isvandring. Det var 
paa en liden nunatak ved en bræ, paa kapt. Holms kort kaldet 
Puisortok, paa nordsiden af Gyldenløvesfjord eller Umiviksfjord, 
at vi lagde til land. Indlandsisen sænker sig her forholdsvis jevnt mod 
havet. Alt tydede paa, at vi vilde finde en nogenlunde let opstigning. 
Dermed var vor baadfart endt. I 12 dage havde vi drevet i driv- 
isen, 12 havde vi brugt om at komme mnordpaa, 24 dage var altsaa 
medgaaede fra vi forlod »Jason« til at finde et passende sted til at be- 
gynde isvandringen; men der var endnu lang tid til midten af september, 
indtil den tid kunde vi endnu vente at finde skibsleilighed fra Diskobugten 
til Kjøbenhavn. 
Den følgende dag foretog Sverdrup og jeg en rekognoseringstur ind 
over indlandsisen, mens løitnant Dietrichson optog et kort over landet 
