230 
undgaa de farligste steder. Trods dette var dog Sverdrup og Kri- 
stiansen nær faldne i en sprekke med kjelkerne; snebroen brast og 
styrtede ned lige bag dem, just som de var seilede over. 
Ud paa natten blev sprekkerne saa store og farlige, at vi ikke 
kunde seile længere og maatte slaa telt. At faa teltet op 1 den 
sterke vind og paa den glatte, haarde is var imidlertid ingen let sag. 
Det lykkedes dog, og glade tilmode krøb saa vi i vore poser. Jeg 
er sikker paa,-at alle sov en god søvn den nat. 
De følgende dage fik vi en meget slem og vanskelig is at gaa 
over, den var opfyldt med sprekker og dertil meget ujevn. Jeg 
frygtede for, at vi var komne vel nordlig. Da vi kom landet nær- 
mere, viste dette sig ogsaa at være tilfældet; vi var komne i nær- 
heden af Godthaabsfjordens bund, Kangersunek, hvor en mægtig 
isbræ skyder sig ud i fjorden. Her var isen saa opfyldt af store 
sprekker paa langs og tvers, at det ikke var muligt at komme over 
bræen til landet paa den anden side; vi maatte søge længere syd 
paa, hvorhen jeg ogsaa oprindelig havde lagt kursen. Ogsaa her 
traf vi megen sønderreven og ujevn is, men den var dog over- 
kommelig. 
Endelig den 24de september naaede vi land ved en liden indsø 
søndenfor Kangersunek. Nu kunde vi ikke længer bruge kjælkerne; 
foreløbig efterlod vi dem derfor samt endel af bagagen; tog saa 
meget vi kunde bære af: proviant, samt telt, en sovepose o. S. V. 
paa ryggen og drog nedover dalen langs elven, Kåkasik, mod 
Ameragdla, den inderste arm af Ameralikfjorden; did naaede vi 
om eftermiddagen den 26de september. 
Dermed havde vi da passeret den saa meget omtalte indlandsis, 
som af saa mange var erklæret for umulig at komme gjennem; vi 
stod ved vor reises maal, Grønlands vestkyst. Den strækning, vi 
havde tilbagelagt over isen, var omtrent 65 mil; der var dertil med- 
gaaet 40 dage; det er adskillig længere tid end ventet. Dette maa 
imidlertid tilskrives denne sene aarstid, som var skyld 1, at vi fik et 
saa slet føre og en saa lav temperatur; var vi komne tidligere paa 
aaret, da vilde vi, ifølge de iagttagelser, jeg kunde anstille med hen- 
syn til sneforholdene der inde, faaet fast, haardfrossen sne, og vi 
vilde da have kunnet tilbagelagt den samme distance paa mindre 
end den halve tid. 
Vi havde nu kun et tilbage, det var at naa frem til mennesker; 
