232 
at ro mod vind og sø, eftersom den var baade kort og bred; saa- 
ledes maatte den gjøres paa grund af teltgulvets firkantede form. 
Endelig den 2den oktober fik vi gunstigere vind, og den næste 
dag, den 3die oktober om formiddagen, naaedes den herrnhutiske 
missionsplads Ny Herrnhut, hvor vi landede, og hvorfra vi lidt 
senere, efter at have besøgt den tyske missionær, gik overland til 
det lige nordenfor liggende Godthaab. Her var det allerede rygte- 
des, at vi var komne, og stor var vor forundring ved at blive mod- 
tagne med en dundrende kanonsalut og ved at se hele befolkningen 
paa benene. 
Saa var da vi to i sikker havn; at den danske gjestfrihed ikke 
svigtede sit gamle ry, og at der af koloniens indvaanere blev gjort 
alt for at kvæge de to langveisfarende, behøver vel neppe at tilføies. 
Men inde i bunden af Ameralikfjorden sad endnu 4 medlemmer af 
selskabet, som længselsfuldt imødesaa undsætning. Men denne 
skulde ikke komme saa hurtig som ønsket; netop som vi var 
komne frem, brød en søndenstorm løs, og den holdt ved i flere 
dage, saa at baadene, som skulde ind for at hente dem, ikke kunde 
komme afsted. Da man var bange for, at de skulde mangle noget 
derinde, var koloniens prest saa venlig at besørge to kajakmænd 
derind den ste oktober med proviant. Imidlertid var kolonibestyre- 
ren, som var fraværende da vi kom, og var i Umanak — en bo- 
plads inde i Godthaabsfjorden nord for Ameralik — bleven under- 
rettet om vor ankomst og om, at fire mand endnu var i Ameralik- 
fjorden. Fra Umanak blev da af kolonibestyreren samt stedets 
missionær ligeledes afsendt to kajakmænd med proviantforsterkning. 
En af kajakmændene skjød desuden dagen efter, han kom ind til 
dem, en stor renbuk; at al denne overflod paa mad var ubeskrivelig 
kjærkommen ovenpaa indlandsisens faste, er selvsagt. Der blev et 
fraadseri uden lige, gryden surrede over ilden den hele dag; lapper- 
nes ansigter, da de fik se renkjød, skal i særdeleshed have været 
kostelige. 
Endelig den 12te oktober kom de alle til Godthaab, og turen 
gjennem Grønland var dermed fuldendt. 
Saa er der neppe stort mere at berette. At jeg straks afsendte 
en kajakpost til Ivigtut for om muligt at formaa »Foxc« til at hente 
03, ved De; at denne post brugte en lang tid om veien; at den 
medbragte et i hast skrevet brev til Dem, og at vi ikke kom hjem 
