243 
Øistein Magnussen byggede (1120) en kirke med prestegaard »nord paa 
Vaage i Halogaland« (den første her) og »lagde gods til den, hvor 
næsten alle mand før var hedninger<. Videre »satte han fiskeboder der, 
forat fattigfolk kunde nære sig og opholde livet«,!) et bevis paa, at 
stedet søgtes ogsaa af saadanne udensogns fiskere, som ikke havde raad 
til at skibe sig med fartøier. De, som havde saadanne, boede derimod 
rimeligvis ombord paa disse, da det eneste redskab, som brugtes, var 
dybsagn. Fra ham og hans brødre, Magnus Barfods sønner (1103— 
1117), har man en retterbod, »gifet halæyum ollum« (given alle helge- 
- lændere), og hvorefter hver mand, der roede fiske i Vaagen, skulde 
foruden andre afgifter, som skik og brug i Hellig Olafs dage, erlægge 
5 fisk. Med kristendommen fulgte nemlig ogsaa tienden, der erlagdes 
af fiskeri som af anden avling. Efter den ældre gulethingslov skulde 
»udredes fuld tiende af afgrøde, brændefang, fisk og al ret fangst<. 
Den skulde deles i 4 dele, hvoraf kirken, biskopen, presten og de fat- 
tige skulde have hver sin. Rimeligvis for kontrollens skyld blev det 
paabudt i Magnus Lagabæters gulethingslov (1274), at tørfisktienden 
skulde erlægges »under hjelden<«. 
Paa grund af fiskeriet og den i forbindelse dermed staaende af- 
hentning af fisken, naar den var bleven tør, hvilket samlede mange 
mennesker sammen paa én tid, var Vaagen en af de største markeds- 
pladse i landet. Som centralt beliggende var stedet ogsaa samlingsplads 
for skibene, naar der var opbudt til leding. Videre synes her at være 
holdt fjerdingsthing for denne del af Halogaland, samt at man under 
dette pleiede at oplæse den saakaldte Vaagabok. Man har nemlig en 
beretning?) om, at sysselmanden Bjarne af Giskø forbød oplæsningen 
under et møde her i 1282. Denne Vaagabok antager prof. Munch) 
at have været den gamle Bjarkøret forøget med særegne bestemmelser 
for fiskeriet og, ikke at forglemme, tiendens3 erlæggelse. Allerede Adam 
af Bremen (midten af det r1te aarhundrede) fremsatte nærgaaende be- 
skyldninger mod den norske geistlighed for gjerrighed, paaberaabende 
sig udtalelser fra kong Svend Estrithsen (1047—1074) selv. At Vaagen 
skulde have været kjøbstad, betviles af professoren. 
Efter Bergens anlæg mellem 1070 og 1075 blev denne hurtigt op- 
blomstrende by snart en stapelstad ogsaa for nordlandske produkter. 
Allerede i 1127 »var der,« ifølge Ørkneyingasaga, »mange mennesker 
her, baade nordfra landet og sydfra, samt mange folk fra andre 
1) Heimskringla. 
2) Heimskringla. 
3) »Det norske Folks Historiec. Kristiania 1859. 
16* 
