248 
At indbyggerne skulde have boet i garmmer, hvilket Schøning antager, 
fremgaar ikke direkte af beskrivelsen og blir mindre sandsynligt efter 
»een saare kort doch sandru Beskrivelse om Loffothen« af en anonym 
fra 1591. Denne siger om Røst, »at her har været en merkelig handel 
og boet saare rige mænd, som man kan endnu se og forfare af den 
drabelige bygning og herlige huse, som der har været opbyggede med 
murede skorstene og andet saadant, hvilket er nu slet ødelagt, og udi 
grunden forfaldet og nedrundet«.') Vi har vistnok selv i vor tid seet 
den pludselige stigning af fordringerne til livet, kun nogle faa aars rigt 
fiske har fremkaldt, som om det skulde vare bestandigt, og det fald, 
som har fulgt med dets ophør. Til saadanne svingninger giver imidlertid 
et torskefiske ikke anledning, og desuden er forskjellen mellem en gamme 
og en »drabelig bygning« for stor til, at forardrimgen kan antages at 
være foregaaet 1 et tidsrum, der i det høieste omfatter et aarhundrede. 
Da man med datidens smaa fartøier alene kunde fragte kortere tømmer- 
stokke, er det ikke usandsynligt, at husene har været fir- eller mange- 
kantede, et slags skemma, og taget spidst. Røst udmerker sig forresten 
endnu ved sine bygninger; thi øen kan rose sig, om end ikke af sine 
mahognifjøs, som jeg har hørt flere tale om, saa dog af at have et 
fjøs, hvori mahognistokke (drivtømmer), hvilket jeg selv har seet. 
Ved fandtes heller ikke den gang paa Røst, hvor man nu, hvis 
rygtet siger sandt, endog skal være nødt til at bruge tørfisk istedetfor 
ris til at tugte børnene med, men hentedes fra indlandet paa tilbage- 
turen fra Bergen. Idetheletaget skildres livet, som om der herskede en 
vis grad af velstand, og beboerne som meget gudfrygtige og enfoldige 
i Herren. Ved dødsfald, især af en ægtemand, lod enken anrette et 
stort gjestebud, og »opmuntrede ideligt gjesterne, at de skulde gjøre sig 
vel til gode og holde sig lystige til hendes afdøde mands erindring 
og evige rolighed og hvile«. Den samme skik har vi endnu, om den 
end ikke hviler paa ganske de samme principer. 
Røst »handlede ikke paa Vaagen som tidligere skik og bruge. 
Vaagen nævnes ikke engang hverken af Quirinus eller af Floravant, 
hvilket de skibbrudne upaatvilelig vilde have gjort, hvis stedet havde 
havt nogen betydning eller havde staaet i Forbindelse med udlandet. 
Derimod nævnes en fornem frue, »hvis husbonde var oberst og herre 
over disse øer< (Lofotøerne), og som sendte Quirinus en gave bestaaende 
af 60 tørre stokfiske,?”) 3 store leiver rugbrug og en kage samt gav be- 
1) Efter »den norske So< (1584) havde lofotfisket været daarligt navnlig i 
de sidste 12 aar. | ; 
?) David Macpherson opgiver i sine annals of commerce (London 1805) 
prisen paa tørfisk i 1444 til 173 sh. pr. 100 og i 1290 til 9. Til sammenligning 
