249 
faling til indbyggerne, at de skulde føre de fremmede med sig til Bergen. 
Som sagt: Røst handlede ikke paa Vaagen. »I mai<, siger Quirinus, 
»skibede indbyggerne sin tørfisk paa et stort skib paa 30 fade") til 
den stad Berga, hvor der var en stor stapelstad, eftersom didhen 
komme skibe fra mangfoldige steder 300—350 fade drægtige<, og hvor 
nordlændingerne, »som paa utallige mange skibe førte sin tørfisk til 
føromtalte stad Berga<, borttuskede denne mod læder, klæde, jern og 
»adskillige ædelige metallere, da de ikke brugte mynt. Selv gik han 
med et fartøi paa 20 fade, der blev ført af hans vert, og hvormed 
fulgte dennes 3 sønner og nogle slegtninge, til Trondhjem, hvor de an- 
kom sidste mai (gammel stil)?) efter en reise paa 17 dage. I følge med 
dem var et mindre fartøi, hvilket imidlertid forliste kort efter afreisen. 
Vi maa atter gjøre et skridt, men denne gang over hundrede aar 
fremad, og gjengive hovedindholdet af førnævnte beskrivelse fra 1591. 
Af Østlofotens vær nævnes kun Skroven3) Vaagen og Henningsvær, i 
hvilket sidste vær, der roede en »hel hob fiskere<. Om vaagen siger 
forfatteren, at der skal have været en kjøbstad her i gamle dage, hvor 
de engelske*) skal have havt en »drabelig handel og kjøbmandskabe, 
samt at der findes endnu i Trondhjem gamle privilegier, »som lyde om 
samme voge<; men at stedet nu kun er et fattigt fiskevær, hvor der 
alene bor »r10 eller 12 arme elendige stakkarle«. Han nævner videre 
som et tegn paa stedets forrige betydning »en stor og merkelig messe- 
bog paa latin og skreven efter den gamle papistiske vis, hvilken bog 
holdes for at være given til den kirke her udi Voge af de engelskec«. 
I Vestlofoten omtales derimod de fleste nuværende vær, nemlig: Bunæs 
(Buøen i Stamsund), Steine, Ørre (Ure), Brandsholmene, Sandsund, 
Balstad, Strømø, Nusfjord (Nufsfjord), Sund, Moskenæs og Beskelvog 
anføres, at en okse kostede 1343 8 sb. og 1290 74. En læst (14 tdr.) sild kostede 
1290 60 sh. og I tønde paa 30 gallons 1444 20 sh. I 1448 kostede den der- 
imod blot 94, men i 1451 var den steget til 132. Omkring 1300 var en eskadre- 
chefs daglige traktemente 2, en divisionschefs 1 og en skibschefs 3 sh. Pundets 
værdi varierede forresten meget. I 1300 var det: 5989 norske æs og i 1450 3530- 
I mark = 3744 æs. (Se Schives »Norges Mynter i Middelalderen<). 
1) Regnes 1 fad til 4 tønder, vilde dette fartøi være tilstrækkeligt til at føre 
hele øens fangst. 
?) Den gregorianske kalender indførtes hos os ved forordning af 28de novem- 
ber 1699. I 1700 fulgte rste marts umiddelbart efter 18de februar. I Sverige 
blev den først indført 1752. 
3) Ogsaa Skroven, Skrofar, nævnes i Heimskringla under Haakon Haakonsen. 
4) Med England stod Norge i hyppigst forbindelse indtil det 13de aarhundrede, 
da tyskerne begyndte at optræde i større mængde; men først i det r14de aar- 
hundrede lykkedes det disse at fortrænge dem. Efter nogle i forrige aargang af 
»Norsk Fiskeritidende< side 136 og i det foregaaende meddelte oplysninger, kan 
de dog ikke have havt meget samkvem med de nordligere egne. 
