250 
(Beskildvaagen ved Sørvaagen). Som de vigtigste steder nævnes Stene, 
der ikke var noget fiskevær, men kun en gaard, »der kom fru Ingeborg 
eller Hans Persøn til paa Søm<c, samt Balstad og Moskenæs, som »kom 
kgl. majestæt til«. I Sandsund roede ingen vinterfiske; men bønderne i 
Lofoten havde huse staaende der af hensyn til sommerfisket. Det samme 
siges om Strømø. Det mest søgte vær synes at have været Moskenæs, 
hvortil fiskere fra Salten, Helgeland og Namdalen kom straks over 
kyndelsmes (2den februar) og forblev udover vaaren, hvorfor de kaldtes 
>»vaarfæller«, ofte lige til sommermaal (14de mai).') Handelsfartøier 
indfandt sig først med sommeren, naar fisken var bleven tør og tranen 
smeltet, for at tiltuske sig disse mod bygmel, rugmel, salt, jern, klæde, 
lærred og andre saadanne varer. Husfliden synes saaledes ikke at have 
staaet paa noget høit standpunkt. I Balstad, siger forfatteren, var det 
borgere fra Trondhjem, som drev denne tuskhandel, der tillige omfattede 
den om sommeren tagne fisk, hvilken de saltede en nat eller to og 
derpaa tørrede paa fjeldet, saa den blev »haard som et stykke træ. 
Den gav god fortjeneste?) fortsætter han, om de end havde nogen umage 
med den. Hvad der blev virket paa denne maade, maa imidlertid 
have været høist ubetydeligt; thi Bergens udførsel af klipfisk var en 80 
aar senere (1665—1672) endnu kun 240 kg. aarlig.3) I indlandet blev 
der kanske forbrugt endel. I et spiseregulativ af 1624 for regentsen 
eller rettere »klostret« i Kjøbenhavn nævnes »bergfisk<,*) og at den 
kunde være haard, bekræfter en klage fra studenterne i 1653 over, »at 
den ikke kunde skjæres med kniv«, en klage, hvori de fik medhold, 
da sagen kom for konsistorium. Paa St. Margrethæ tid (2ode juli) var 
alle mænd seilede til Bergen, og »alle de, som hjemme ere agte intet 
mere, end som de kunde æde«, da, som Peder Dass sang hundrede 
aar senere: 
1) Som regel var i ældre tider »sommermaal< r4de april. 
2 I midten af det 17de aarhundrede var prisen paa bergfisk i Danmark 10 
rdl. skippundet eller en tjenestedrengs aarsløn. Samtidigt kostede 1 td. sild 25—35 
rdlr., en slagteko 8 og en god, staldfodret stud 13 rdl. En orlogskaptein havde i 
aarlig gage 200—400 rdlr. og en løitnant 40—200. 
3) Efter toldtariffen af 1691 betaltes i udførselstold af klipfisk 4 skilling pr. 
vog. Klipfisk nævnes ogsaa allerede i en toldrulle af 25de Oktober 1629. 
4) Kan ogsaa have været platfisk; thi et regulativ af 1731 nævner »sild, torsk, 
bergfisk eller klipfisk<, hvilket forudsætter, at bergfisk og klipfisk ikke var det 
samme. At bergfisk skulde være en forkortelse af bergensfisk, anføres af enkelte, 
men uden grund. I nysnævnte regulativ af 1624 nævnes nemlig følgende fiske- 
spiser: fersk fisk, saltet laks, salt sild, salt torsk, laget torsk, bergfisk, plukfisk, 
stokfisk, tørrede kuller og tørre flynder. 
