258 
kjendere, har delt hvalerne i fire store hovedgrupper, alt efter den 
næring, de lever af. Denne inddeling er vel ikke ganske korrekt og 
udtømmende; vi vil dog bibeholde den her, da den til vort øiemed 
er fuldt ud tilfredsstillende. 
I. Sarcophager (kjødædere) eller spækhuggerne (orca). 
II. Teuthophager (blæksprutædere). Til denne gruppe hører kaske- 
:  loten, nebhvalen, hvidfisken, narhvalen og grindehvalen. 
III. Ichtyophager (fiskeædere), hvortil hører nisen, delfinerne og 
finhvalerne. 
IV. Pteropodophager (»aateædere<) eller slethvalerne. 
Spækhuggerne fortjener fuldt ud navn af kjødædere. Med und- 
tagelse af haierne findes der vel ikke et eneste dyr i havet, der kan 
kappes med den i vildhed. Flokkevis forfølger og plager de de 
større hvaler, ja skal endog, efter hvad Cuvier beretter, rive tun- 
gen ud paa dem, naar de aabner gabet. Dette hører vel til sjel- 
denhederne, som regel lader de sig vel nøie med hvalens spæk. 
For at blive befriet fra disse sine plageaander, skal hvalen endog 
springe søløst op af vandet, efter hvad hvalfangerne beretter. Spæk- 
huggerne gjør ogsaa jagt paa mindre dyr; saaledes har man fundet 
i deres mave rester af sild, kveite, nise, sæl etc. Det er ikke smaa 
kvantiteter, der udkræves til disse røveres ernæring. Esricht 
fandt saaledes i maven paa en 71/, m. lang spækhugger ikke mindre 
end 13 niser og 5 sæler; maven havde den respektable længde af 
2 m. og 11, m.s bredde. Disse dyr var dels endnu ganske hele, 
dels var de ogsaa mere eller mindre fordøiede. En af dem var 
gaaet over i mavens anden del, paa en anden var huden bleven 
revet af; denne fandt Esricht hængende fast i spækhuggerens tæn- 
der. »Den skræk, disse dyr indgyder, er saa stor,« siger van 
Beneden, »at sælerne endog ved synet af en træplade, der ligner 
disse dyrs rygfinne, søger at undfly ligesom hønsene ved synet af 
en rovfugl. Denne frygt har fiskerne forstaaet at drage nytte af, 
naar de vil fordrive sælen; et lidet malet bret, som er stukket fast 
i isen, er nemlig tilstrækkeligt til at forjage den fra et sted.« 
Teuthophagerne lever af blæksprut, især af loligoarter. Disse 
dyrs »neb« eller hornkjæver kan ofte findes i stor mængde i hva- 
lernes mave og tarmkanal; saaledes vil Vrolik have fundet omkring 
10,000 saadanne neb i en nebhval (hyperoodom). 
