259 
Nebhvalens hjem er den nordligste del af Atlanterhavet, og selv 
her er dens opholdssted forholdsvis indskrænket, ja kan endog findes 
ved hjælp af termometret, efter hvad dr. Kiikenthal meddeler. Det 
vand, den især holder til i, »er nemlig 2—3? R. varmt og findes der, 
hvor straalerne af den mod nordvest gaaende golfstrømgren blander sig 
med det polare til 09 og ogsaa under 0? afkjølede vand.«< Grunden 
til denne eiendommelighed er, at de blækspruter, hvoraf nebhvalen 
lever, her finder de smaa dyr, krebse, mollusker o.s. v., hvoraf de 
ernærer sig, i kolossale masser. Kukenthal fandt disse smaadyr 
endog ned paa en dybde af 400 m. Forudenblæksprut skal man 
ogsaa have fundet fisk, ja endog søpølser hos nebhvalen, men dette 
er meget sjeldent. 
Efterat have ligget nogle minuter paa havets overflade og aan- 
det, dukker kaskeloten og kan nu være under vandet lige op til 1 
time og 20 minuter. I denne tid gjør den jagt efter de dyr, hvoraf 
den lever, blækspruter, ikke alene loligo- og sepia-arter, men ogsaa 
ottearmer (octopus), muligens endog den meget smukke art eledone 
moschata. Som bekjendt afsondrer kaskeloten ambra, et graat stof, 
som nu kun bruges i partumerierne, og om hvis oprindelse der i 
lang tid herskede de besynderligste antagelser. Sandsynligvis dan- 
nes det i koncentriske lag i den bagre del af tarmkanalen, og findes 
især i stor mængde hos syge dyr. Ambraen indeholder næsten be- 
standig blæksprutneb; det er, som om disse havde været i et deig- 
agtigt stof, der senere havde stivnet. Man antager, at alle de hva- 
ler, der nærer sig af blæksprut, afsondrer ambra, omend i større 
eller mindre mængde; det synes .derfor, som om dette stof staar i 
en vis forbindelse med næringen. 
Overgangen til næste gruppe dannes af grindehvalen og hvid- 
fisken, som foruden af blæksprut ogsaa lever af fisk. 
Til ichtyophagerne henregnede Esricht, som allerede nævnt, 
nisen, delfinerne og finhvalerne. Af disse sidste er imidlertid egent- 
lig blot vaagehvalen (balænoptera rostrata) og sildehvalen (balænop- 
tera musculus) fiskeædende, de andre lever derimod udelukkende af 
»aate<, smaa pelagiske krebsdyr; de burde vel derfor nærmere hen- 
føres til den gruppe, hvortil slethvalerne hører. Nisen, deifinerne og 
vaagehvalen lever mest af sild; dog kan man ogsaa finde andre 
smaafisk i deres fordøielseskanal. Sildehvalen lever sandsynligvis 
om høsten og vinteren af sild; thi i denne tid optræder den altid 
lp 
