262 
dels skrive sig fra, at en del af dem, man har spurgt, saa underligt 
dette end kan synes, virkelig ikke har ændset utvilsomme forandrin- 
ger, dels fra, at spørgsmaalene ikke har været lagte ordentlig tilrette 
for dem eller at deres svar er blevne mistydede. Det er nemlig 
ikke hver mands sag at kunne samtale paa en saadan maade med 
vore fiskere, at der resulterer noget reelt af samtalen — der skal 
dygtighed til at spørge fornuftigt, ikke mindst i her omhandlede 
tilfælde. 
Næst efter de levende vidner har vi saa de historiske mindes- 
merker. Deres vidnesbyrd er jo upaavirket af alle bihensyn, det 
gjælder kun at opfatte det, de har at fortælle, rigtigt. Dette er 
heller ikke altid saa let. 
Som det vil være »Naturen«s læsere bekjendt, reistes spørgs- 
maalet om Skandinaviens stigning først af Celsius paa en saadan 
maade, at det vakte opmerksomhed ogsaa i videre kredse. Dette 
var i 1743. 
Den første, som omhandler spørgsmaalet for Norges vedkom- 
mende, er ligeledes en svensk mand, prof. Kalm. Han var i 1748 
i Norge og sendte herfra et brev til videnskabsselskabet, i hvilket 
han afgiver »beråttande om vatnets aftagande i Norige<. Han siger, 
at han har været meget omhyggelig i at indhente gamle lodsers 
erklæring i dette punkt. Størstedelen har med bestemthed svaret, 
»att de aldrig mårkt, det vatnet hår på samma sått så aftagit, som 
i Öster-Sjön ock Bohus-Lånc«. 
Kalm var kommet til Norge med den overbevisning, at landet 
ogsaa her, ligesom i Sverige, steg, eller som det efter datidens op- 
fatning lød, vandet sank; men efter at have hørt lodsernes oven- 
citerede udtalelser, var han nær ved at forandre anskuelse. Men 
saa var der nogle meget gamle mænd, som erklærede, at smaa- 
klipper, som i deres barndom laa under eller i vandskorpen, nu ved 
middels vandstand viste sig noget over denne. 
Ligesom alle forskere i den tid og endnu langt senere betragtede 
ogsaa han under et alle de merker, som godtgjør en stigning, hvad 
enten disse merker henpeger paa en stigning i tidligere geologisk 
periode eller i den historiske tid. Vi har dog her kun at holde os 
til vidnesbyrd om stigning i den historiske tid. 
Kalm beretter videre, at »en håderlig man i Christianssand 
