270 
Lofotfiskets historie.” 
Om selve fisket har der hidtil været meget lidet at fortælie, da 
det eneste brugelige redskab var haandsnøre, med ægnet angel eller med 
det saakaldte »krøkevad<, et knippe paa 8—10 store angler med en 
eller flere tinfiske ovenfor. Det sidste brugtes, naar fisken ikke vilde 
bide paa agn. Det er endnu ikke gaaet ganske af brug paa Romsdals- 
kanten. — Paa det tidspunkt, vi nu befinder os, nemlig begyndelsen af 
det 17de aarhundrede, dreves fisket med ottringer (4-mands baade), som 
roede ud om morgenen og kom tilbage om aftenen. Var fisket meget 
rigt, kunde de »drage deris Baade 3 Gange fulde en Dag og føre huer 
Gang iland henved nogle Hundrede store Fiskec. Til andre tider kunde 
man ikke faa nap, selv om fisken stod saa tykt, at en 13 marks jern- 
stang ikke kunde »trænge sig igjennem, men blev liggende paa ryggen 
af fiskenc«. Tidtnævnte forf. af 1591 opgiver som udbytte for hver baad 
24 til 44 store hundreder, altsaa i gjennemsnit 1020 stykker for hver 
mand, hvilket er omtrent det samme som nu. Provst Colban anfører i 
1801, at 1080 til 1440 Kg., eller 14—18 store hundreder (120), ansees 
for en stor mandslod. I saa henseende er der ogsaa status quo. Det 
synes at være en modsigelse; men udbyttets størrelse har ikke holdt 
skridt med redskabernes, endskjønt fiskemængden vistnok er uforandret. 
Det kommer deraf, at det kan lidet nytte at have et stort redskab, naar 
pladsen er saa trang, at kun en del af det staar frit og kan fiske. 
Hvad man har vundet ved garn og liner er: lettelse 1 arbeidet og tid, 
idet disse fisker, engang sat, af sig selv, samt specielt for garnenes. 
vedkommende, at der faaes fisk paa de tider, denne ikke gaar paa agn. 
Helgelænderne drog hjemmefra strax efter 20de dag jul, »met deris 
Jacter og Fiskebaade«, siger Peder Claussøn Friis, »førendis met sig 
deris. Stenger og Sparrer til Fiskehialde«. Forfatteren af 1591, der alt- 
saa skrev samtidigt med Peder Claussøn, nævner ogsaa, at fiskerne 
fra Namdalen og Helgeland brugte smaa jægter paa sine lofotture. 
Rorboder synes at have været almindelige. Som seet brugte Lofot- 
væringerne saadanne baade under sommer- og vinterfisket. Af de frem- 
mede fiskere boede rimeligvis mange ombord paa sine fartøier i den 
udstrækning, pladsen tillod, medens de, som ikke fik rum her, samt de, 
der kom paa baad, maatte tage hus paa land. Sidstnævnte forfatter 
gjør indtrykket af at være godt kjendt i Lofoten. Den skildring, han 
giver af logisforholdene, ligesom den, han giver til bedste om tempera- 
1) Se f. nr. 
