Ak 
turforholdene, er imidlertid overdrevne, om end ingen er villigere end 
jeg til at indrømme, at Lofoten er om vinteren ikke det land, »wo die 
Citronen blihn<. Efterat have malet reisens mange søplager med sterke 
farver, beretter han, at naar fiskerne kom frem, »da kunne de ikke faa 
Huse at leie for Folks Skyld, fordi alle Husene er opleiede; men de, 
som sidst komme, de maa ligge ude paa Marken udi Nøsterne, det er 
Huse, som de sætte deres Baade udi. Somme maa drage Baadene paa 
Landet og vælte dem omkring og ligge derunder udi hine lange Vinter- 
nætter, saa at den Flendighed, som dette arme Folk her lide for deres 
Føde, den er usigelig, og man kan ikke skrive det, saameget ondt, 
som det er til«. Saadanne forholde kan indtræde den dag i dag; men 
de hørte vel den gang som nu til undtagelserne. Fiskerne havde jo 1 
alle tilfælde fartøiet at ty til. At dette skulde være saa uhensigtsmæs- 
sigt indredet, at mandskabet maatte, som forfatteren siger, ligge paa 
flagerne under aaben himmel, saa de, naar de vaagnede om morgenen, 
var dækkede med et lag sne, passer vistnok til det først givne billede, 
men er neppe sandsynligt. Hundrede aar senere heder det i »Nord- 
lands Trompet« om rorboderne i Vaagen og Skroven: 
»Jeg steg paa en Høi, mig der lidet omsaae, 
Befandt der mangfoldige Hytter at staa, 
Jeg neppelig kunde dem tælle.« 
Endskjønt saavel Bergenserne som Throndhjemmerne drev retmæs- 
sig tuskehandel og udlændinger smughandel inde i fjordene og paa fiske- 
værene, og der fandtes kræmmere samt udliggere 1 alle sogne, sendtes 
dog mange fiskevarer med de saakaldte bygdefarere, det vil sige 
jægter, som bragte fiskerne med deres udrustning over til Lofoten og 
tog den tilbage igjen. Før hjemreisen efterlodes en eller flere mand 
forat passe hjelden. Naar fisken var tør, kom jægten tilbage forat føre 
den til Bergen. Hvor vinterfisket dreves som hjemmefiske, skibedes den 
ogsaa til kjøbstaden med bygdefar. De har rimeligvis været i brug lige 
fra den tid, Bergen begyndte at trække nordlandshandelen til sig. For- 
holdene har i tidernes løb neppe været forskjellige fra de nuværende, 
kun at man indtil begyndelsen af forrige aarhundrede alene havde et 
stevne, samt at man, da. liner og garn kom i brug, hvilke fordrede 
større baade, tog en del af udrustningen med paa disse. Størstedelen 
af fiskerne reiste fra da af paa baad, idet hvert baadlag kun afgav en 
mand til besætning af bygdefareren. Da rogn først blev handelsvare 
paa nysnævnte tidspunkt, og der udførtes lidet levertran, saa var der 
liden grund til at have mere end et stevne. Arennt Berntsen, der skrev 
