272 
saa sent som i midten af det 17de aarhundrede (1655), nævner ogsaa 
kun et stevne, hvilket holdtes ved St. Olai tider (29de juli. At der 
paa den tid maatte samles mange mennesker i Bergen, sees blandt an- 
det af reskript af 18de januar 1554, der befalede kansleren Peder 
Huitfeldt at være tilstede i Bergen Scti Olufs dag, »og der tage til sig 
vor Embedsmand paa vort Slot Bergenhuus, Borgermester, Raadmænd, 
Lagmanden der sammesteds, og alle Lagmændene nordenfjælds 
og søndenfjælds udi vort Rige Norge«. Videre heder det i samme re- 
skript: »Og naar denne Skik saa gjort er om Loven, da skal der hol- 
des et Retterting hvert aar udi førnævnte Bergen Scti Olufs Dag, ved 
hvilket kansleren og lagmændene for norden skulde være tilstede. 
Først omtrent hundrede aar, efter at Arennt Berntsen skrev, omtales ud- 
trykkelig 2 stevner, nemlig 1 forordning af 6te marts 1739. Naar man 
af udtrykket »rette kjøbstevne<, vrye copsteun, har villet slutte, at der 
allerede i det r5de aarhundrede var 2 stevner, da er dette neppe rig- 
tigt. Ved at bruge dette udtryk vilde rimeligvis kun betegnes, at far- 
tølet ankom med fiskevarer ogsaa til andre tider. Bygdefareren fra 
Røst, der er omtalt i det foregaaende, og som seilede hjemmefra i slut- 
ningen af mai (ny stil), vilde saaledes være kommet til Bergen i juni. 
Fiskerne fra Romsdalen kom rimeligvis flere gange om aaret til Bergen 
med sine fiskevarer, og altsaa til sine tider udenfor »det rette kjøb- 
stevne<. Finmarksfarerne, hvis fisk paa grund af det senere fiske ikke 
kunde blive tør til skibning før 1—2 maaneder sildigere end den fra 
de nordlandske vinterfiskerier, seilede hjemmefra det ene aar og først - 
tilbage det næste. Da man fik 2 stevner, seilede jægten først til Ber- 
gen med rognen, tranen og tørfisken. Paa tilbageturen gik den saa 
indom hjemstedet forat medtage til Lofoten hjeldved, brændeved, tom- 
tønder og kavl til næste fiske, hvorpaa den tiltraadte sin anden tur med 
vinterfisken og sommertranen. 
Styrmanden var »en svare mand<«. Efter arvebalken i den ældre 
gulethingslov tog han, naar nogen, der reiste paa kjøbmandsskab, døde 
ombord, førend han kom midthavs, arv efter denne, hvis der ikke 
meldte sig lovlige arvinger inden 3 vintre, eller nogen kompagnon fulgte 
med. Var man kommen over midthavs var derimod kongen arvetager. 
I Haakon Haakonsens (1217—1262) Bjarkøret, der gjaldt »paa hvert 
Fiskenæs, i Sildevær og i Kjøbfærder<, heder det: »om Mænd slaas i 
Kjøbstæder og forliges der, da bør Styrmanden at tage den Ret, som 
Kongen tager i Kjøbstadc«, nemlig bøderne. Som besætning medfulgte 
lastens eiere efter behovet. Denne tjeneste synes imidlertid ikke altid 
at have været frivillig; thi i en reces af 1539 paabødes, »at ingen 
