273 
Landbo i Nordland skulde nødes til at seile med sin Landdrot paa 
nogen lang Reise, uden han gjør det velvillige.  Bygdefarvæsenet ud- 
viklede sig efterhaanden til en særlig institution. I forordning af 7de 
august 1697 om kræmmere 1 nordlandene blev det saaledes forbudt 
disse, »at gjøre Landets Indbyggere i deres Jægtebrug nogen Indpas 
med Fragters Paatagelse til Fiskeværene eller Kjøbstæderne enten Ber- 
gen eller Trondhjem, hvilken de for sig tjenstligst eragte at besøge, og 
derfra deres Fornødenhed hente; dog; dersom Føringerne er større, end 
som Bøigdefarerne kan indtage, maae Kræmmerne det øvrige imodtage<«. 
I slutningen af forrige aarhundrede maa bygdefarskipperne have været 
mægtige mænd; sorenskriveren i Lofoten og Vesteraalen Hendrik Bull Eg 
siger i en beskrivelse af Lofoten (omkring 1772) om dem, »at de i An- 
seelse overgaa kongelige Embedsmænd«. Derimod faar de alt andet 
- end mention honorable for sin redelighed. 
At reise til og fra Lofoten med bygdefar er aftaget lidt efter lidt. 
Endnu i 1861 kom der dog 66, et antal der efterhaanden er gaaet ned 
til 15 i 1887. I de distrikter, hvis fiskere har »sin kjøbmand« i Ber- 
gen, gaar fremdeles Tørfisken samt det meste af tranen og rognen med 
.»bygdefarere«. 
Som før nævnt var haandsnøre det eneste redskab, som benyt- 
tedes. Ifølge traditionen skal Claus Nielsen Slindingen først have ind- 
ført garn paa Søndmør i 1685 og Rasmus Arnesen Molnæs omtrent 
samtidigt eller lidt senere liner. (Han døde nemlig omkring 1740). I 
Lofoten var liner benyttede allerede 100 aar tidligere. Amtmanden for- 
bød imidlertid deres brug. Først i 1816 blev linebruget frit ved lov, 
efterat det havde været kjendt i over 200 aar og anvendt 1 denne tid 
mere eller mindre lovligt, idet selv øvrigheden saa igjennem fingrene 
med overtrædelserne. Ogsaa garn maa have havt adskillig udbredelse 
i midten af forrige aarhundrede. 
I de ældste tider kjendte man kun tørfisk. Senere kom ned- 
saltning i tønder i brug. Med tilvirkning af klipfisk gjordes, som 
tidligere anført, smaa forsøg 1 slutningen af det 16de aarhundrede; men 
nogen udførselsartikel blev den ikke før et hundrede aar senere. Det 
er imidlertid først i de sidste 30 aar, at denne tilvirkning har udviklet 
sig i nogen betydeligere grad, medens tørfiskepartiet har holdt sig no- 
genlunde uforandret siden 1825. Rognen begyndte man først at virke 
i midten af det 17de aarhundrede, da et interessentskab ved privilegium 
af 2den juli 1658 fik eneret til at forhandle torskerogn. 
Lofotfisket regnes at vare fra 16de januar til r4de april. De frem- 
mede fiskere begynder dog sjeldnere at indfinde sig før i slutningen af 
18 
