- 
i he: Å 
7 
277 
Udbyttet er selvfølgeligt meget forskjelligt. Som almindeligt godt 
fiske regnes for en garnbaad 3—400 og for en linebaad optil 200 paa 
natstaaet redskab. Meget godt kaldes fisket, naar udbyttet er henholds- 
vis 6—800 og 400. Over dette antal regnes det for rigt. —Tusind til 
halvandet tusind pr. garnbaad er ikke sjeldent, især paa overstaaet red- 
skab. Undtagelsesvis er fangsten gaaet op til halvfjerde tusind. Faaes 
mere fisk, end baaden kan bære, skibes den med mindre heldige kam- 
merater, eller den del af redskab og fisk, som ikke kan medtages, ned- 
sættes, eller ogsaa »hankes« endel af fisken ind, det vil sige, den træ- 
des paa liner og slæbes efter baaden. Hvormeget «en baad laster, af- 
hænger for en stor del af veiret.  Ripelad er en garnbaad med 12—1400 
fisk og redskab, en linebaad med 6—700. 
Ligesom man under vaarsildfisket skjelner mellem nordre og søndre 
fiske, saaledes skjelnes i Lofoten mellem øst- og vestlofotfiske, idet 
man regner til Vestlofoten strækningen vestenfor Gimsøstrømmen. —I tid- 
ligere dage, da konimunikationsmidlerne var faa, kan grunden til en 
saadan deling forstaaes; thi almuen flyttede da mindre, hvorfor fisket, 
hvis udbytte er i høi grad afhængigt af antallet af fiskere, fik en mere 
udpræget karakter af øst- og vestlofotfiske, idet disse fortrinsvis søgte 
de steder, hvor fisket havde slaaet til det foregaaende aar. Ffterat 
man har faaet telegraf er almuen bleven mere flytbar, hvorved den 
skarpe grændse er mere og mere bortfalden. Som regel forekommer 
skreien hvert aar begge steder om end i forskjellig mængde for de for- 
skjellige vær. Et aar kan saaledes hovedfisket falde for Henningsvær 
og Stamsund eller Ure, et andet for Hopen og Moskenæsværene, altsaa 
baade i Øst- og Vestlofoten. Et tredie aar kan det falde for Balstad 
og Vaagene o. s. v. Hvad der har holdt sig trods telegraf og damp- 
skibe, er ulysten til at ro vestenfor Urebjerget. Dette staar der fremdeles 
som en herkulesstøtte undtagen for fiskerne fra Velfjorden, Vegø, Tjøtø, 
Gildeskaal og Beiern. Som en modsætning øver Østnæsfjorden og Raft- 
sundet en særegen tiltrækningskratt. 
Trods det haarde farvand og aarstiden er forlis ikke saa hyppige. 
Paa grund af det store antal baade, som færdes samtidigt paa søen, 
reddes derhos en stor del af de forliste. Fra 1875—87 forliste saaledes 
ialt 968 mand, hvoraf 711 reddedes. Ialt har lofotfisket krævet fra 
1861—1887 699 ofre!) eller lidt mere end r (1.11) af tusind aarligt. 
En stor procent af forlisene kunde efter de af opsynet i de senere 
aar gjörte optegnelser have været undgaaede. Af de 206 forlis, som 
det har optegnet fra 1878—1887, anser det kun 128 for utilregnelige, 
1) I 1888 omkom 29 paa søen. 
