280 
mæssigheder og udskeielser som i de lotterigevinster, der falder under 
et sildefiske, om end selv de mere besindige kan, naar der ovenpaa et 
godt fiske falder nogle landliggedage, lade sig forføre af sin velstand 
til at gjøre en undtagelse fra regelen. Sluttelig maa man sige om lofot- 
fiskeren, at han er nu af naturen ædruelig. I flere vær findes intet 
udsalg af spirituosa. Den saakaldte »opkasterdram<, der skjænkes de 
fiskere paa baaden, som afleverer fisken, var, skjønt forbudt, bleven en 
staaende regel, og kunde hellerikke betragtes som noget misbrug. De 
strengere forholdsregler, som 1 de senere aar er tagne mod denne skik, 
havde vist ikke været nødvendige. Den syntes ikke at være videre 
attraaet; thi ingen fisker uleiligede sig særskilt for dens skyld. Den 
vare, som sattes frem paa venskabets alter, var heller ikke prima superior, 
skjønt man kun stiller den beskjedne fordring til denne kvalitet, at 
brændevinet skal være — frostfrit. Frysepunktet for opkasterdrammen 
laa ikke synderligt under det for almindeligt saltvand, saa der var ikke 
meget hverken ondt eller godt tilbage i den. Naar provst Colban (1817) 
klager over »de utrolige portioner, baade mand og kvinde, ja børn kan 
tage til sig uden synderlig virkning<, og anfører dette som et bevis paa 
befolkningens drikfældighed, da tror jeg at mangelen paa virkning vel 
nærmest kan tilskrives brændevinshandlernes udstrakte gjendøbervirksom- 
hed, om end hans overslag over det samlede forbrug over 3 tusind 
tønder, er mere end respektabelt. Det er derfor vistnok ikke uden 
grund, at hel spansk peber og kamfer benyttes af »kjendere af et godt 
glas« forat give den fornødne — aroma. At baadbesætningen, naar 
den kommer paa land, gaar op i brændevinsboden med den saakaldte 
»brændevinstorsk«, begynder ogsaa at blive sjeldnere. Den almindelige, 
aarlige offerfest for brændevinsdjævelen, den »store brændevinsdag<, 
hvilken feiredes med de til anledningen svarende ceremonier den 25de 
marts (vor frue dag), tilhører nu for det meste traditionen. 
Endnu i begyndelsen af aarhundredet tilhørte de fleste fiskevær 
staten eller var benifiseret. Nu er imidlertid de fleste vær solgte, saa 
kun enkelte delvis er offentlig eiendom. 
Til sine tider har der været mangel paa husrum i næsten alle vær. 
I saadanne tilfælde blir lader, lofter, udhuse, sommerfjøs o. s. v. tagne 
i brug, tildels ogsaa særligt indredede for og efter leiligheden. Endel 
faar plads ombord paa fartøierne og andre i rorboderne hos venner og 
bekjendte. Bivuakering under baade og seil behøver man kun at tage 
sin tilflugt til, naar Østnæsfjorden blir overfyldt. 
For sundhedspleien er der gjort særegne foranstaltninger under fisket 
ved ansættelse af ekstraordinære læger samt ved opførelsen af sygestuer, 
hvilke udgifter bestrides af medicinalfondet. ] 
