2908 
der venter paa sin løsning, men som vanskelig vil kunne tages i 
arbeide, før man har det nødvendige lokale og egnede apparater til 
sin raadighed; jeg skal blot nævne spørgsmaalet om forhindring af 
tørfiskesoppen, et onde, der i enkelte aar (som f. eks. indeværende) 
ikke giver den her behandlede sygdom stort efter i betydning, men 
endnu er saagodtsom ukjendt. Alle slige praktisk-videnskabelige 
forsøg kræver stor plads og følges gjerne af adskillig stank, saa de 
vanskelig kan udføres i laboratorier, der er optagne til andet brug. 
Dr. J. Brunchorst. 
Rullestensaaser paa Jæderen. 
Nogle af de merkeligste dannelser fra istiden er de i Sverige 
forekommende »åsar<, »sandåsar« eller »rullstensåsar«. Dette er 
høiderygger bestaaende af sand eller rullestensgrus. De mest ud- 
prægede findes i Målaregnen, hvor de kan naa en længde af 200 km. 
og rage indtil 40—50 m. op over det omgivende terræng. De gaar 
i nord—sydlig retning, tvers over Målarens indsænkning, og er for 
aller største delen uafhængige af underlagets relief, idet de strækker 
sig over høider og forsænkninger uden at forandre retning. Aaser- 
nes linjer, saaledes som de tegner sig paa et kart, har megen lighed 
med flodsystemer. Man tænker sig dem ogsaa dannede af en egen 
art elver under istidens slutningsperiode. Under isens borttøning 
ophørte dens bevægelse; smeltevandet randt i lange floder, hvis løb 
fulgte isoverfladens almindelige hældning, men ikke influeredes af de 
mindre ujevnheder i undergrunden. I flodsengen samledes grus og 
sten, som forekom paa eller 1 isen; det rulledes og bearbeidedes, for 
endelig, naar isen var aldeles borte. at ligge igjen som de nuværende 
aaser. Diskussionen om aasernes oprindelse har i Sverige været meget 
vidtløftig. Den anførte forklaringsmaade har imidlertid, hvad det 
væsentlige angaar, i den senere tid vundet saa godt som almindelig 
anerkjendelse. 
Aaser (i den betydning altsaa, hvori geologerne tager ordet) 
har hidtil ikke været kjendte hos os; de tilhører ogsaa væsentlig 
de flade aabne egne og ikke det egentlige fjeldlandskab. De 
savnes imidlertid ikke ganske i Norge. I sommer iagttog jeg en 
