311 
fragte sig over vasdrag, hvor de ellers maatte drukne. Et eksempel 
paa deres dygtighed omtaler en silkefabrikant P. Besson. Han havde 
merket, at nogle myrer, som havde lyst paa hans silkeorme, klatrede 
op paa et morbærtræ og arbeidede med silkeormene, indtil disse slap 
taget og faldt ned paa marken; straks skyndte andre myrer sig med at 
føre dem bort. For at beskytte sig mod disse røvere anbragte B. en 
ring med lim paa morbærtræets stamme, og 1 fire dage var dette en 
uoverstigelig grænse for myrerne. Men paa den femte dag kom en 
myre-ingeniør med et meget stort sandkorn mellem kjæverne, lagde det 
i limet og gik atter ned. Andre myrer kom saa, en efter en, for at 
berøre denne begyndelse til en bro og gik atter ned. Efter fem minuters 
forløb bar alle myrer, som gik opover træet, hver sit sandkorn med, og 
en halv time senere var broen over limet færdig, og den var saa bred, 
at et tog med fire myrer i bredde kunde passere over den. 
En anden gang havde man for at beskytte et frugttræ smurt en 
tyk ring med tobaksolje om træets stamme. De myrer, som befandt 
sig ovenfor ringen og blev hindret i at gaa ned, gik atter op og kastede 
sig derpaa ned fra grenene; de, som var nedenfor ringen og vilde 
opover, indsaa straks, at det var livsfarligt at betræde ringen og vendte 
derfor om og gik ned, men kom meget snart tilbage med hver sin 
jordklump, hvormed de byggede en bro over den farlige olje. 
Alle myrer er ikke lige modige til at kaste sig ned fra høider. Da 
derfor en anden gang en løn blev bestrøget med tjære, dannede de 
myrer, som befandt sig ovenfor ringen, en bro af et for dem kostbart 
materiale. De tog nemlig sine bladlus, fastklinede dem 1 tjæren og gik 
siden over disse sine husdyrs rygge hjem til sin by — et merkeligt bevis 
paa myrernes evne til at hjælpe sig ud af vanskelige situationer. 
Naar rovmyren kommer til en bæk opfører den sig efter om- 
stændighederne forskjelligt. Er strandene bevoksede med træer, opsøger 
den, trods sit svage syn, et sted, hvor grenene fra begge sider af vandet 
berører hinanden, og over denne naturlige bro vandrer saa hele kolonien. 
I modsat fald drager hele kolonien langs stranden, indtil Gen træffer et 
fladt, sandet stykke. Derpaa opsøger hver myre en liden træ- eller 
barkbit, slæber den ned til vandet og stiller sig selv paa den. De 
efterfølgende skyver de foranstaaende ud paa vandet idet de — staaende 
paa sin egen træbit — med kjæverne holder fast i sin formands. Inden 
kort tid er vandet bedækket med myrer, som paa denne eiendommelige 
maade lig virkelige færgemænd selv sætter sig over til den anden 
strandbred. 
I andre tilfælde har man seet, at en rad af myrer, der holdt fast 
