325 
dommelige larm, dette raslende drøn, som man saa ofte hører 
under en jordrystelse, passer ogsaa godt til indstyrtninger. 
For Schweiz's vedkommende er en hel del jordrystelser paavist 
at hænge sammen med udvaskningen af gibslag og kalklag. Herved 
dannes hulrum, tildels meget vidtstrakte og af ringe høide, og idet 
overlaget falder ned, fremkommer jordrystelserne. 
I vort land hører huledannelser til sjeldenhederne, og berg- 
lag, som ved udvaskning kunde give anledning til dannelsen af saa- 
danne, findes ogsaa i ringe udstrækning og ialfald ikke i de strøg 
af vort land, som har de hyppigste rystelser, Søndmør og Lofoten. 
Der er da ogsaa en tydning af jordskjælv, som i den senere tid 
har vundet mere og mere frem til anerkjendelse, og som ogsaa har 
sandsynlighedens præg i høi grad. 
Som allerede bemerket er jordens indre utvilsomt meget varmt. 
Under jordens gradvise afkjøling i det kolde verdensrum trækker 
dette indre sig stadig sammen. 
Den tidligere afkjølede overflade maa herunder skrumpe sammen 
som skallet paa et æble, der tørrer ind. Dette har tidligere spillet 
og spiller fremdeles en fremtrædende rolle ved dannelsen af fjeld- 
kjæder og indsænkninger 1 jorden. 
Schweizergeologen Albert Heim, som har arbeidet adskilligt 
med jordskjælv, mener i disse at finde ytringerne af denne jord- 
skorpens vedvarende sammentrækning. Hver dag finder der gjen- 
nemsnitlig paa hele jordoverfladen, foruden en hel del mindre stød, 
to virkelige jordskjælv sted. Han siger: Den hele jord befinder sig 
uafbrudt i trækninger, forskyvninger og skjælvninger, som snart ytrer 
sig i et, snart iet andet parti af jorden. Dette er ytringer af jordens 
sammentrækninger. Hævninger og sænkninger af jordoverfladen 
finder rimeligvis sted i en hidtil uanet grad. ISchweiz har man ved 
nivellementer med 10—30 aars mellemrum fundet paafaldende for- 
skjelligheder, som ikke lader sig forklare af maale- eller regnefeil. 
Her finder saaledes niveauforandringer sted. 
En stor mængde iagttagelser fra de sidste 30—40 aar har godt- 
gjort, at de vældige geologiske forandringer, om hvilke vor jord 
bærer vidnesbyrd, ikke er kommet istand ved voldsomme revolutio- 
ner, saaledes som man tidligere var tilbøielig til at tro, men derimod 
” 
