331 
og larven og fortærede den lidt efter lidt, idet de gjennem hundreder 
af smaa huller sugede saften af den. Dette træk vidner om overlæg 
og beslutsomhed. 
De hos os forekommende myrer lever hovedsagelig af føde, som 
stammer fra dyreriget, men de er ogsaa meget glade i søde plantesafter 
og er saaledes ogsaa planteædende. De angriber dog ialmindelighed 
bare sprukne eller beskadigede frugter. I de varme lande lever mange 
myrer næsten udelukkende af plantefrø og maa af dem indsamle forraad 
til vinteren eller regntiden. Vort lands myrer ligger 1 dvale om vinteren 
og behøver derfor ikke at samle noget til den aarstid. 
Allerede fra oldtiden omtales det, at myrerne samler sig vinter- 
forraad. Saaledes heder det i Salomo's ordspr. (kap. 6): »Du lade, 
gak til myren, se dens veie og biiv vis. Fndog den haver ingen fyrste, 
foged eller regent, bereder den sin mad om sommeren, den samler sin 
spise om høsten.« Og paa et andet sted (kap. 30): »Myrerne er ikke 
et sterkt folk; alligevel bereder de deres spise om sommeren. < 
Selv fabeldigteren Æsop, som levede flere hundrede aar før Kristi 
fødsel, omtaler, at myrerne sørger for fremtiden. Man har længe be- 
tvilet rigtigheden af disse beretninger, som allerede forekommer hos det 
16de aarhundredes forfattere; men 1 vore dage er de blevne bekræftede, 
især ved de af I. V. Moggridge gjorte undersøgelser angaaende en 
sort myre atta barbara, som forekommer i Sydeuropa ved middelhavs- 
kysten. Ved Mentone fandt han, i en liden dal med sandjord, 30 store 
samfund af denne myreart. Den bygger ikke tuer, men graver under 
jorden cylindriske gange og gallerier, som ender i halvkugleformede 
kammere, samt en del større rum. Boligerne havde en diameter af 
mellem 1,5 og 2 m., og strakte sig i vertikal retning fra 4 til 52 cm. 
under jorden. Fra myrebyen og til det sted, hvor indhøstningen foregik, 
og som ofte laa langt borte — lige indtil 22 m. derfra — saaes 1 høst- 
tiden-to parallele, næsten uafbrudte tog af myrer, som færdedes i mod- 
satte retninger. 
De, som gik fra myrebyen, var allesammen fri for byrder, men de, 
som gik til den, var alle belastede, idet hver af dem i munden bar et 
frøhus eller noget andet spiseligt. Den sterkeste strøm gik til en terrasse 
med ugræs; der gik indhøstningen livligst og kunde let iagttages. Der 
var tusener af myrer 1 livlig virksomhed. Nogle nøiede sig med at tage 
op nedfaldne modne frø, mens andre krøb op paa stilkene f. ex. af hyrde- 
taske (capsella bursa pastoris), bakkemynte (calamintha acinos) og sterne- 
blom (stellaria-arter), alle disse vore sedvanlige ugræsarter, opsøgte et 
endnu grønt frøhus straks ovenfor dem, som alt havde aabnet sig, og hvis frø 
