336 
en virkelig racekrig, som ikke slutter, før den ene part er fuldstændig 
udryddet. Undertiden har man lagt merke til, at de 1 striden under- 
legne — grebne af forskrækkelse — flygter over hals og hode; i andre 
tilfælde har man seet dem sende bud efter forsterkning, som snart ind- 
finder sig; undertiden erklæres krigen pludselig for ophørt, og et neu- 
tralt grænsebelte optrækkes mellem de stridende; dette belte vover ingen 
af parterne at overskride. Krigsførelsen er forøvrigt ikke ens hos de 
forskjellige arter. Vi skal her give nogle skildringer af myrernes 
kampe. 
Moggridge omtaler en krig mellem to samfund af den før nævnte 
atta barbara. Denne krig varede fra 18de januar til den 4de marts, 
altsaa 1 46 dage; en anden varede i 31 dage. Et tog af myrer, lig 
et sædvanligt høstningstog, naaede fra boligen til en anden tue, som 
laa 4.7 m. derfra og noget lavere.  Nogle myrer bar frø, andre ikke. 
De fleste, som bar frø, gik til den øvre bolig, nogle faa frøbærere gik 
til den nedre. Her og der opstod haandgemeng, idet en myre tog fat 
i et frø, som blev baaret af en anden, og søgte at fratage den det, 
hvorved ofte den sterkeste førte med sig til boligen baade frøet og dets 
bærer, som ikke vilde slippe sin byrde. Undertiden kom en tredie 
myre eller endnu flere til, greb og lemlestede en af de stridende, som 
dog, tiltrods for lemlestelsen, holdt fast og gjorde modstand, til og med 
efter tabet af en saa vigtig del som hele bagkroppen. Kunde nogen 
af dem saare den andens følehorn, saa slap den øieblikkelig taget, 
overvældet af smerte. Ved fortsatte lagttagelser blev det klart, at ind- 
vaanerne 1 den øvre bolig holdt paa at udplyndre den nedre, og at 
«dennes beboere søgte at stjæle tilbage, hvad de kunde. Dette lyk- 
kedes dog sjelden, thi selv om en af de beseirede myrer var saa hel- 
dig at føre tilbage med sig et frø fra røverborgen og undgik alle farer 
paa veien under den seks minutter lange vandring, saa mødte den ved 
indgangen til sin egen bolig en fiendtlig vagt, som fratog den byttet og 
førte det til den øvre bolig. Dette gjentog sig gang paa gang. Den 
plyndrede bolig blev dog ikke denne gang forladt, saaledes som det 
hændte 1 et andet tilfælde. 
Lincecum skildrer en krig mellem den sorte omflakkende myre 
og den rødhodede træmyre, som fandt sted paa en landevei. Slaget 
begyndte ved solopgang og varede 4 eller 5 timer; uophørlig kom der 
nye forsterkninger til slagmarken, hvis diameter var 2 å 3 m. De 
smaa sorte myrer, som var overlegne i antal, rettede sine angreb ude- 
lukkende mod sine jettelignende modstanderes ben, og det hændte let, 
at to å tre sorte myrer i forening kunde lemleste en rødhodet og gjøre 
