357 
den uduelig til kamp. Træmyren derimod afklippede ganske simpelt 
med sine sterke kjæver sine smaa fienders hoved. Valpladsen var snart 
bestrøet med døde og døende, som nedtrampedes. Man brødes og 
tumlede om hverandre. Man sloges i kompagnier, i mindre tropper 
eller enkeltvis, og det begyndte at se daarligt ud for de sorte. Disse 
sendte derfor bud til boligen, som laa omtrent 19 m. derfra, for at faa 
forsterkning; nu rykkede reserven ud i millionvis og udførte en virkelig 
ilmarsch. Den lignede et bredt, sort baand, som saa ud til aldrig at 
ville tage slut, thi selv efter at de forreste var naaet halvveis til slag- 
marken, mylrede tusener og atter tusener af myrer ud af tuen. Men 
i dette øieblik blev de sorte myrers hær paa krigspladsen slagen og be- 
gyndte under almindelig panik sit tilbagetog. Den stødte snart paa 
fortropperne af den fremrykkende reserve, og straks den forreste del af 
denne havde faaet kundskab om nederlaget, skyndte alle sig hovedkuls 
tilbage til tuen. Inden fem minutters forløb var ikke en eneste sort 
myre at se over jorden; selv fredelige, sorte myrer, som havde været 
paa streiftog andetsteds, syntes at være blevne underrettede, thi alle 
forsvandt som ved et trylleslag. 
Seierherrerne havde nu i flere timer stadigt arbeide. Nogle drog 
omsorg for sine saarede kammerater og bar dem hen i skyggen af en 
stor jordklump for at beskytte dem mod solen, der nu brændte som 
hedest. De, som ikke efter en times forløb var kommet sig saa vidt, 
at de selv kunde gaa, blev baaret op i et træ 1 nærheden, hvor stam- 
men havde sit rede. De ikke talrige lig af træmyrer blev ogsaa baa- 
ret did. Ja, selv kroppene af de slagne fiender bragtes til træet, for- 
modentlig for at fortæres ved et festmaaltid. Paa valpladsen vidnede 
nu kun de slagnes afbidte hoveder om den blodige kamp; disse 
bedækkede imidlertid marken saa tæt, som om den havde været over- 
saaet med krudt. 
Agerbrugeren benytter en anden maade for at undertrykke den 
sorte omflakkende myre, naar denne udstrækker sin rad af byer til den 
førstes fredlyste gaardsplads. Den bedækker fiendens boliger med en 
utallig mængde smaa jordkugler. I begyndelsen forsøger de smaa myrer 
at føre dem bort, men snart blir det dem umuligt, og de maa rømme 
marken. 
Forel fortæller om, hvorledes en hel armé af amazonemyrer en 
eftermiddag forlod sin bolig og styrede kursen mod en af minér- 
myrernes tuer, som laa 50 skridt derfra. Da de forreste var naaede 
frem, stansede de og udsendte en masse befalinger til hovedstyrken bag 
sig. Paa mindre end et halvt minut var hæren tæt samlet foran minér- 
22 
