340 
Naar de havde spist sig mætte, slap de sig fra bordkanten ned paa 
gulvet. 
En anden gang, da bordbenene stod 1 skaaler, fyldte med vand, 
gjorde myrerne af et halmstraa en bro over vandet og fortsatte sine 
plyndringer. Halmstraaet blev derpaa trukket henimod tre cm. væk 
fra bordbenet. Hundreder af myrer samledes nu paa begge sider, og 
snart lykkedes det de myrer, som stod paa skaalens kant, ved forenede 
anstrængelser at svinge halmstraaet tilbage til dets forrige leie. 
For at hindre myrerne i at plyndre honning fra bikuberne, pleier 
man at stille de krakke, som kuberne staar paa, 1 vandskaaler. Ved 
et tilfælde var vandet i en slig skaal tørret ud, men krakkens ben var 
for kort, saa at det ikke rak lige ned i skaalens bund. Myrerne ledte 
efter en vei op til kuben. —Tilslut reiste en stor myre sig paa bag- 
benene og famlede med forbenene, indtil den fik fodfæste paa det for 
korte ben. Den havde nu sikkerlig selv kunnet svinge sig op, men den 
blev istedet staaende urørlig og lod de andre gaa op og ned over sin 
ryg. En slig selvopofrelse for det almene bedste skal man sandelig lede 
efter blandt menneskene. 
En stor myrekolonne skulde gaa over et vasdrag paa en over 
samme mnedfalden gren, som ikke var bredere end en almindelig fjer- 
pen, paa hvilken myrerne kunde passere, men rigtignok kun et geled 
ad gangen. En saadan overgang vilde have taget altfor lang tid; 
derfor udvidedes broens bredde til det tredobbelte derved, at en rad 
myrer stadig bed sig fast paa hver side af grenen, og nu vandrede 
hele kolonnen paa grenen og paa sine fastbidte kammerater over til 
den anden strand, flere geled i række, hvorved der brugtes mindre tid 
end ellers. Det ser saaledes ud til, at myrerne endogsaa har forstaaelse 
af, at »tid er penge<. 
Myrerne forstaar ogsaa fordelen ved arbeidets deling. En fran- 
ciskanermunk i Bozen pleiede paa vinduesbrettet i sin celle at lægge ud 
sukker til de fra haven opvandrende myrer. En dag fandt han paa at 
lægge stødt sukker i et gammelt tørt blækhus, som han hængte 1 et 
snøre, fæstet til vindueskarmens tvertræ. Han satte derpaa nogle myrer 
i blækhuset. Disse spadserede snart med hvert sit sukkerkorn opover 
snøret og ned i haven; andre kom til, og snart var der, tiltrods for den 
besværlige vei, en livlig trafik op og nedover snøret. Men en morgen 
saa han, at de fleste myrer stod paa det nedenfor blækhuset værende 
vinduesbræt, mens nogle myrer oppe i blækhuset bar sukkerkorn op til 
dets kant og derfra slap dem ned paa brættet til de ventende kamme- 
rater — et merkværdigt eksempel paa planlagt arbeide. 
