349 
Stivkrampe.') 
Stivkrampe er en sygdom, der rammer baade mennesker og dyr, 
især heste; det er en saakaldet saarsygdom, fordi den kun opstaar, naar 
vedkommende patient har faaet en beskadigelse, forbundet med saar. 
Meningerne om denne sygdoms aarsager har været forskjellige. Da syg- 
dommen ytrer sig som en krampe 1 samtlige muskler, har man opfattet 
den som en rygmarvssygdom, idet man dels mente, at en 1 saaret en- 
dende nerve direkte førte en irritation til rygmarven, der igjen udløste 
kramperne, dels at en eller anden ukjendt gift gjennem saaret kom 
ind i blodet og gjennem dette førtes til rygmarven. Af stivkrampe- 
patienter dør omtrentlig 80 af 100, saa den er en af vore farligste syg- 
domme. Heldigvis er den ikke særdeles hyppig, men ikke destomindre 
vilde det dog være meget vel, om man kunde helbrede eller forebygge 
den. Helbrede den kan man efter hidtidige erfaringer kun meget 
daarligt, og det blir altid tvilsomt, om de heldigt forløbende tilfælde 
skylder behandlingen sin udgang eller alene tilfældets mildere art. For 
at kunne forebygge den maa man kjende dens aarsag. 
Ligesom sygdommen forekommer hyppigere paa somme steder end 
andre, saa har man ogsaa oftere iagttaget, hvad man har kaldt epide- 
mier eller rettere fortløbende rækker af tilfælde, og det under slige om- 
stændigheder, at man uvilkaarligt maa slutte, at de senere tilfælde 
skyldes det først optraadte, som naar 1 et hospital 5 patienter dør af 
stivkrampe 1 den samme seng eller som, naar en dyrlæge kastrerer flere 
heste med det samme instrument og alle hestene dør af stivkrampe. 
Naar da dette instrument renses tilbørligt, og der ved brugen af det 
ikke længere opstaar stivkrampe hos det opererede dyr, kan der jo 
neppe gjøres nogen indvending mod den slutning, at de tidligere tilfælde- 
af stivkrampe er fremkaldte ved instrumentet, og at sygdommen maa 
henregnes til de smitsomme. Flere erfarne kirurger har derfor for længe 
siden ment, at stivkrampe var en smitsom sygdom; i vore dage fordrer 
man imidlertid en direkte eksperimentel paavisning af smitte, før man. 
vil anerkjende den, saalænge der endnu findes andre muligheder. Denne. 
har ikke ladet vente paa sig. To italienere, Carlo og Rattoni, tog 
dele af saaret hos en stivkrampepatient og indpodede dem paa ka- 
niner, der fik stivkrampe. Nogen tid senere indpodede Nicolaier 
med jord og fremkaldte derved ogsaa stivkrampe hos kaniner, han paa- 
viste ogsaa en mikrobe som den egentlige aarsag til sygdommen, 
1) Efter Verneuil i Revue scientifique. 
