364 
Paa disse forskjellige togter havde søfolkene seet talrige hvalflokke, 
som 1 uforstyrrelig ro boltrede sig i disse jomfruelige farvande. Dette 
kom snart til hvalfangernes kundskab, og ligesom Barentz' og Hudsons 
reiser til Spitzbergen havde ogsaa disse første opdagelsesreiser nordenfor 
Amerika tilfølge, at talrige hvalfangere tog veien op til de ukjendte have. 
I løbet af to aarhundreder var der ingen af disse hvalfangere, der 
trængte igjennem ismarkerne i Melvillebugten, Først i 1817 var der to 
skotske skippere, der vovede sig ind imellem isflagene og trængte frem 
til den nordligste del af Baffinsbugten, og det følgende aar udrustede 
«den engelske regjering en betydningsfuld ekspedition til de samme egne. 
Nu havde det ikke længere nogen praktisk betydning at finde nordvest- 
passagen, geograferne interesserede sig imidlertid endnu for spørgsmaalet, 
'og den i 1818 under John Ross og Ed. Parry udsendte ekspedition 
havde derfor samme maal for øie som de første opdagelsesreiser. De 
to englændere kom igjennem Melville-isen og naaede frem til den 77de 
breddegrad. Der mente udkigsmændene at kunne se, at Baffinsbugten 
var fuldstændig lukket af land paa alle kanter, og ekspeditionen vendte 
følgelig tilbage til England. 
Syv og tyve aar senere begynder, hvad man kunde kalde det store 
arktiske heltedigt. Den 26de mai 1845 forlod Franklin England med 
to veludrustede skibe, Erebus og Terror, og en besætning af 168 mand. 
Ekspeditionens opgave var at omseile Amerikas nordkyst og at fuldføre 
undersøgelsen af øerne nordenfor fastlandet. Tre aar hengik, uden at 
der kom nogen underretning fra Franklin, og i England blev man 
mere og mere urolig for hans og hans ledsageres skjæbne, og der ud- 
sendtes straks hjælpeekspeditioner, i løbet af de følgende syv aar ikke 
mindre end 22. Alle disse ekspeditioner havde til hovedopgave at gjen- 
finde Franklins spor og bringe ham hjælp, og med en undtagelse trængte 
de ikke længere nordover end man tidligere havde været. Det geo- 
grafiske udbytte, disse tog bragte, var derimod meget betydeligt; det er 
dem, vi skylder vort nuværende kjendskab til det nordamerikanske polar- 
havs øer. En af disse ekspeditioner, under ledelse af Mac Clure, lyk- 
kedes det ogsaa paa slæder at fuldføre den berygtede nordvestpassage. 
Under hele denne lange kamp mod isen var der kun et skib, der naaede 
et skridt fremover mod polen, idet den lille dampbaad Isabella, kom- 
manderet af Kennedy, efter at have udforsket Baffinsbugten gjennem 
Smithsund kom nordover til 789 28". Det følgende aar trængte amerikaneren 
Kane endnu nogle mil nordover med et lidet seilskib, og aaret efter lyk- 
kedes det endelig et af ekspeditionens medlemmer, Morton, i slæder at 
naa frem til 809 56 nordenfor hvilket punkt han mente at se aabent 
