373 
ringen er foregaaet, dør hannerne straks, mens hunnerne begiver sig ned 
til grunden af vinstokken og i en barksprække lige i jordoverfladen læg- 
ger et eneste, tykskallet, grønligt eg. To tre dage efter dør ogsaa hunnen. 
Af det befrugtede eg, der blir liggende uforandret vinteren igjennem, 
fremkommer der om vaaren, omtrent i den sidste halvdel af april, en 
saakaldt »moderlarve<, der formerer sig paa samme maade som de før 
omtalte larver og blir stammoderen til nye generationer af kjønsløse 
individer. Disse larver angriber atter vinstokrødderne, formerer sig, fal- 
der, saasnart vinteren paany indfinder sig, i vintersøvn, af hvilken de 
næste vaar vaagner for sammen med de fra nye moderlarver nedstam- 
mende individer at fortsætte ødelæggelsen. 
Hermed er kredsløbet sluttet: Af enkelte larver opstaar der nymfer 
og vingede individer, af disses eg kjønsdyr, hanner og hunner, og af 
disses eg igjen almindelige larver, og saaledes videre aar for aar. Men 
samtidig er der altsaa en hel mængde larveeg, af hvilke der ikke frem- 
kommer andet end larver, generation efter generation, den ene sommer 
efter den anden, og fornemmelig denne formeringsmaade er det, som 
ved sin umaadelige rigelighed gjør skadedyret saa overordentlig farligt. 
Hvad de forskjellige forholdsregler til bekjæmpelse af vinlusen 
angaar, saa har de ikke havt synderligt held med sig. Forsøgene paa 
at dræbe dyrene i jordbunden ved giftige stoffer har samtlige slaaet feil, 
fordi planterne er døde samtidig, og fordi de dog ikke har kunnet forhindre 
ondet fra at gribe om sig. Det eneste middel, der hidtil synes at have 
ført til nogenlunde heldige resultater, er at sætte vinhaverne under vand. 
Herved hemmes dyrets herjinger utvilsomt, men vinen har ikke rigtig 
godt af behandlingen, og desværre er jo midlet kun anvendeligt paa 
meget indskrænkede lokaliteter 
Bedre end at optage kampen mod vinlusen er det at undgaa den 
ved at plante vinsorter, som modstaar dens skadelige indvirkning og 
som trives godt, selv om vinlusen har sat sig fast paa rødderne. 
Vinlusen er en af de plager, den nye verden har skaffet os paa 
halsen; i Amerika hører skadedyret hjemme, og der har den visselig 
herjet i hundreder af aar. Men netop disse dens herjinger er det an- 
tagelig, som har ført til, at de amerikanske vinstokke taaler sygdom- 
men uden at gaa tilgrunde. Kampen imellem planten og dens 
snylter har i tidens løb ført til udviklingen af racer, der er uimodtage- 
lige for sygdommen og ikke i merkbar grad lader sig paavirke af den. 
I dyrkningen af disse tacer maa man søge det fornemste middel til at 
