375 
Hos planterne sees dette tydeligt af de overordentlig snilde opfindelser 
for at skaffe passende befrugtning og deraf følgende produktion af gode 
frø. Og man kan, tror jeg, med lige stor ret sige, at det vigtigste, næst 
efter frembringelsen af frø, er spredningen af disse, til hvilken ende der 
er iverksat næsten ligesaamange fiffige indretninger. Svært mange frø er 
forsynede med ganske smaa hager, som fæster sig til ulden af de forbi- 
gaaende dyr og saaledes spredes omkring, andre er særlig indrettede 
til at spredes ved hjælp enten af vinden eller vandet; atter andre strøes 
omkring, efterat have passeret gjennem fugles tarme; og mange planter 
har virkelig midler til at kaste frøene et længere eller kortere stykke vei. 
Der er endog nogle frø, som, for at kunne opfylde sin hensigt, gjør det 
paa levende dyrs bekostning; men sandsynligvis bruger ingen kjendte 
frø mere grusomme og barbariske midler end de, som benyttes af frøene 
af en slags græs, stipa spartea, som er meget almindelig paa store 
strækninger af Nordamerikas prærier. 
Frøene af dette græs er — kortelig beskrevet — intet mere eller 
mindre end en selvbevægelig vegetabilsk korketrækker med en overor- 
dentlig skarp spids, som ved egen kraft kan bore sig ind i kroppen paa 
levende faar eller andre dyr, og er istand til paa den maade at dræbe dem. 
Planten, som er i besiddelse af dette torturinstrument, findes i de 
tørreste dele af vestens sletter og prærier næsten fra Mississippifloden i 
øst til Rocky Mountain i vest, og fra Texas og Mexiko 1 syd til de af- 
sidesliggende Peace- og Saskatchewanfloder i nord. Det store og eneste 
gode ved den — naar den benyttes som foder — er, at bladene er 
mere saftfulde end nogen af præriens andre græsarter, og at den, skjønt 
altfor kort og tuet til at kunne gjøres til hø, før i tiden skaffede bøflerne 
deres vigtigste vinterfoder og nu for tiden gjør samme tjeneste for det 
tamme kvæg i mange af vestens egne. 
Af denne grund har planten blandt mange andre populære navne 
ogsaa faaet navnet »bøffelgræs« — og dens udbredelse i Vest-Amerika 
er ogsaa saa temmelig ens med bøflernes før i tiden. 
Om høsten, vinteren og vaaren er bøffelgræsset en i alle henseender 
moralsk og respektabel plante; men tidlig om sommeren begynder den 
at lægge onde planer. Først sender den op tre eller fire høie blomster- 
stilke — hver af dem et par fod lange og forsynet med 6 eller 7 af de 
førnævnte instrumenter. Disse modnes omtrent i midten af juli og er 
i de næste 2 å 3 uger yderst plagsomme, ikke alene for de laverestaaende 
dyr, men ogsaa for menneskene i de egne, hvor planten vokser i over- 
flod. Den er nu i fuld gang med sin ondskab og begynder at for- 
tjene sine andre populære navne, saasom »spyd-græs«, »djævle-havre<, 
