377 
den anden ende er forlænget til en stiv, slank avne eller skaft (b), ikke 
fuldt 8 cm. langt. Denne del er som oftest temmelig lige, skjønt 
altid skarpt snoet om sin egen akse, i almindelighed 7 å 8 omdreinin- 
ger. Ved enden af avnen er der en bøining, sædvanligvis noget større 
end en ret vinkel, som kan kaldes det »nedre knæ<c, og omtrent 2 cm. 
høiere op en anden og skarpere bøining, det »øvre knær, hvorefter 
avnen fremdeles forlænges til et stivt, afsmalnende haar, ikke fuldt 3 cm. 
langt, fuldstændig utvundet og besat med mange umaadelig smaa, men 
skarpe tænder, som alle peger bagud. Hele apparatet, som man vel maa 
kalde det, er saaledes henimod 20 cm. langt. Omstaaende figur vil 
imidlertid bedre end den mest udførlige beskrivelse give en idé om frøets 
indretning. 
Den foregaaende beskrivelse af frøet gjælder kun, naar det er fuld- 
stændig tørt. Naar det bliver vaadt, kommer avnens hygroskopiske 
egenskaber — som det kaldes — med i spillet, og hele indretningens 
udseende forandres snart. Skaftet begynder at vikles op, knæerne stræk- 
ker sig ud, og inden kort tid er hele avnen blevet ganske lige fra den 
ene ende til den anden og vedbliver at være slig, indtil den tørrer, hvor- 
efter den snoede og bøiede tilstand igjen indtræder. Denne forunderlige 
evne til at kunne vikle sig op og strække sig ud, naar den blir vaad, 
og igjen at kunne sno sig sammen, naar den blir tør, synes at holde 
ved i det uendelige — sandsynligvis indtil avnen begynder at raadne. 
Det er en evne, som ogsaa findes, om end ikke saa vel udviklet, hos 
flere andre slags frø. Hos de fleste, om ikke alle, arter af slegten stipa, 
hos adskillige andre græsarter, hos hogle arter erodium, ja endog hos 
den almindelige vilde havre finder man hygroskopiske egenskaber hos 
frøene. 
Lad os nu undersøge, hvorledes disse hygroskopiske egenskaber 
hjælper frøet til at bore sig ind i underlaget. Lad os tænke os, at en 
moden, snoet frugt er bleven hængende fast i ulden paa et faar eller er 
faldt ned paa jorden, ned mellem græsset. Det blir da liggende urør- 
ligt, indtil det vædes af en regnskur eller en sterk dug. Da begynder 
det snoede skaft at tvinde sig op og dreier derved frøets spids rundt. 
Den øverste ende af frugten kan jo nemlig ikke dreie sig, da den ud- 
 staaende arm meget snart hefter sig fast mellem uldhaarene eller græs- 
straaene. Samtidig med, at frøets spids dreies rundt, presses den ogsaa 
ned mod underlaget. Har avnens øverste ende ved hjælp af sine skarpe 
takker hængt sig ordentlig fast mellem haarene og græsstraaene, saa har 
nemlig knæbøiningernes udretning, der foregaar samtidig med omdreinin- 
