384 
Brevveksling. 
Kornmod. TI begyndelsen af høsten ser man ofte paa disse kanter af landet 
om :ftenen hyppige lynglimt i horizonten. Om disse lyn, der her gaar under navn 
af »kornmod<, har jeg hørt enkelte udtale den formening, at de kun er elektriske 
lysfænomener, der ikke staar i nogen forbindelse med tordenveir. Men mon denne 
antagelse kan være rigtig? Mig synes det mere rimeligt, at denne lysning paa him- 
melen er gjenskin af lyn under et fjernt tordenveir. Jeg har flere gange lagt merke 
til, at naar der om aftenen har været »kornmod< at se, er som oftest med den paa- 
følgende nat kommen tordenveir. Dette har bragt mig paa den tanke, at lysglimtene 
om aftenen har været gjenskin af lyn under et uveir saa langt borte, at lyden af 
torden ikke har kunnet høres paa grund af den store afstand. Lyden skal jo ikke 
kunne forplantes saa ret langt. Jordens omdreining bringer os imidlertid i nattens 
løb nærmere eller kanske endog i centrum af tordenveiret. Har denne theori nogen 
sandsynlighed for sig? . 
Vindens retning og styrke spiller vel ogsaa en rolle i disse tilfælde. 
Stange 13de september 1889. 
AJELSRee: 
De saakaldte »kornmod< er utvilsomt et elektrisk fænomen, og den givne for- 
klaring af dem stemmer med den almindelig antagne theori. Jordens omdreining 
kan imidlertid hverken bringe os nærmere til eller fjernere fra et tordenveir, da jo 
luftkredsen deltager i omdreiningen. Red. 
Hekseringe. Der skrives til os: »I en skraabakke lige ved Vatnaas kapel 
— Grensskoven — Sigdal forekommer et besynderligt tilfælde. UVUafbrudt flere aar 
efter hinanden har der nemlig dannet sig en halvcirkel, hvor græsset fuldstændig er 
brunsvedet. I skraaningen gaar en veisti, og tilfældet skal første gang have vist sig 
som en meget liden halveirkel, lige ved veien, mens den til hvert aar siden flytter 
sig udenfor den foregaaende, men saa nær indtil, at der bare hist og her har været 
en yderst smal rand imellem med grønt græs. Ifjor sommer var jeg oppe ved ka- 
pellet og blev da gjort opmerksom paa tilfældet, der har vakt stor forundring blandt 
beboerne omkring. Halvcirkelen havde en grundlinje af omtrent 20 skridt og en 
gjennemsnitsbredde af 2 fod. Bredden var forresten temmelig lige over det hele. 
Græsset var som sagt aldeles brunsvedet, mens paa den fra aaret før viste sig enkelte 
grønne straa hist og her; de fra 2det og 3die aar kunde ogsaa med henholdsvis 
aftagende tydelighed skjelnes. I sommer skal ringen som vanligt have vist sig 
udenom den fra ifjor: Veien følger langs skraabakken omtrent midt oppe i denne, 
og har bestandig dannet halveirkelens grundlinje. I bakken nedenfor veien har intet 
saadant vist sig, heller ikke i nærheden omkring, ligesaalidt som regn eller tørke 
ser ud til at have nogen indflydelse. Jordsmonet var sandmuld. 
Hvad kan bevirke denne besynderlige fremtoning? M. S. 
Efter al rimelighed har vi her med en saakaldt »heksering< at gjøre, frem- 
kaldt ved sopvegetation i jordbunden. 
De fremkommer paa den maade, at det underjordiske rodsystem (mycel) af en 
sopkoloni (i regelen agaricus-arter) fra et bestemt sted udbreder sig kredsformig til 
alle kanter. I det foreliggende tilfælde har antagelig udgangspunktet ligget lige i 
veikanten, og ringen er derfor bleven ufuldstændig. Der, hvor soppens rodsystem 
vokser, ødelægger eller skader det gjerne græsveksten, men samtidig ødelægges og- 
saa betingelserne for soppens trivsel, myceliet dør, efterat det dog i midtpunkt- 
flyende retning har udsendt udløbere, som næste aar frembringer en ny ring udenom 
den gamle. Paa den zone, hvor sopmyceliet netop er indvandret, dannes der gjerne 
talrige paddehatte, og er disse tilstede i rigelig mængde, saa afgiver de efter bort- 
visningen en rigelig gjødning, der gjør græsveksten paa den angrebne zone særdeles 
frodig. I saa fald omgives den ring, hvor græsset er afsvedet, af en anden, d' > 
udmerker sig ved frisk grøn farve. J. B. 
